ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року	Львів	Справа № 260/169/19 пров. № 857/13328/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р.Й.,
суддів                                                                       Гуляка В.В.,
                                                                                 Ільчишин Н.В.,
з участю секретаря судового засідання                Максим Х.Б.,  
позивачів                                                                  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
представника позивачів                                         Сількіної-Яцко Є .О.,
представника відповідача                                      Євич С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Закарпатської обласної державної адміністрації на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2019 року (прийняте у м. Ужгород суддею Іванчулинцем Д.В.; складене у повному обсязі 22 жовтня 2019 року) в справі № 260/169/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі представника Сілкіна-Яцко Євгенії Олексіївни до Закарпатської обласної державної адміністрації про визнання розпорядження нечинним та його скасування, 

                                                      В С Т А Н О В И В :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в особі представника Сілкіної-Яцко Є.О. звернулися до Закарпатського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просили:
1) визнати нечинним і скасувати розпорядження голови Закарпатської обласної державної адміністрації (далі - Закарпатська ОДА) № 691 від 29.10.2018. «Про припинення (ліквідацію) державного навчального закладу «Закарпатський обласний центр перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, керівників державних підприємств, установ і організацій» (далі - Центр);
2) поновити на роботі незаконно звільнених: 
- ОСОБА_1 , заступника директора Центру;
- Чалаплюк Н.І., начальника навчально-методичного відділу Центру; 
3) стягнути з Закарпатської ОДА середній заробіток за час вимушеного прогулу: 
- на користь ОСОБА_1 в сумі 4551,00 грн;
- на користь ОСОБА_2 в сумі 2769,60 грн.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року провадження у цій справі в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 , заступника директора Центру, та ОСОБА_2, начальника навчально-методичного відділу Центру, а також стягнення з Закарпатської ОДА на їхню користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу було закрите на підставі частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Позовні вимоги в частині визнання нечинним та скасування розпорядження обґрунтовано тим, що оскаржуване розпорядження було прийняте 29 жовтня 2018 року, а коли 14 січня 2019 року вони перевірили статус Центру шляхом звернення з безкоштовним запитом до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, то встановили, що станом на цей час Центр не перебував в процесі припинення. За їхнім усним запитом Національне агентство України з питань державної служби (далі - НАДС, Нацдержслужба) повідомило їх, що воно не погоджувало з засновником, Закарпатською ОДА, ліквідацію Центру. Навпаки, воно вживало заходів для збереження діючих обласних і регіональних Центрів перепідготовки та підвищення кваліфікації, що підтверджується листом Нацдержслужби від 07.08.2018 за № 5755/70-18. 
Тобто, виносячи розпорядження про ліквідацію Центру, відповідач діяв всупереч цілям, завданням Нацдержслужби та Концепції реформування системи професійного навчання державних службовців, а також всупереч вимогам чинного законодавства. Звертають увагу, що відповідно до пункту 7 Положення реорганізацію та ліквідацію центру проводить його засновник (засновники) за погодженням з Нацдержслужбою. Тобто, процедура ліквідації Центру є незаконною та такою, що фактично не розпочалася, а розпорядження голови Закарпатської ОДА є незаконним та таким, що не реалізоване, а тому підлягає визнанню протиправним.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2019 року позов задоволено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржила Закарпатська ОДА, яка вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права. Тому просили скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що прийняття рішення про ліквідацію юридичної особи є виключною компетенцією власника (засновника) підприємства чи установи або уповноваженого ним органу та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою. Суд першої інстанції проігнорував той факт, що позивачі не входять до органів Центру, не мають повноважень щодо вирішення питання його функціонування, а саме ліквідації, а тому не можуть оскаржувати рішення про ліквідацію. Своє право позивачі можуть захищати саме шляхом оспорення правомірності свого звільнення.

Позивач ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому вказала, що з апеляційною скаргою відповідача не згодна в повному обсязі. Вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає чинному законодавству, прийняте з дотриманням та у повній відповідності до норм матеріального і процесуального права. Відповідач в апеляційній скарзі не навів жодного доказу, згідно якого в нього було право ігнорувати пункт 7 Положення про Центр та пункт 1.9 Статуту Центру, при тому, що у відповідача не було відповідного погодження НАДС, яка листом також повідомила відповідача, що вважає за необхідне збереження Центру. Посилання відповідача на наявність негативного висновку діяльності Центру за результатами внутрішнього аудиту ефективності діяльності Центру є некоректним, так як результати цього аудиту не були надані для огляду до суду. 

У судовому засіданні представник апелянта підтримала вимоги апеляційної скарги із аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити. Представник позивачів та позивачі, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що Закарпатський обласний центр перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, керівників державних підприємств, установ і організацій був створений 18.02.1996 відповідно до розпорядження голови Закарпатської ОДА від 18.02.1996 № 86 «Про створення Центру підвищення кваліфікації державних службовців області» на виконання Указу Президента України «Про систему підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації державних службовців № 398/95 від 30 травня 1995 року.

Повноваження та функції Центру визначені Статутом та Положенням про центр перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, державних підприємств, установ і організацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2004 № 1681 (далі - Положення).

Відповідно до Статуту основними завданнями Центру є надання послуг післядипломної освіти державним службовцям, посадовим особам місцевого самоврядування і працівникам підприємств, установ та організацій відповідно до законодавства.

Статутна діяльність центрів здійснюється на основі та у відповідності до: Конституції України; законів України: «Про освіту», «Про вищу освіту», Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про місцеві державні адміністрації», «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про статус депутатів місцевих рад», «Про запобігання корупції», «Про доступ до публічної інформації», «Про звернення громадян», Бюджетного кодексу України, Податкового кодексу України, Цивільного кодексу України», Господарського кодексу України; актів Президента України: «Про систему підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації державних службовців» (Указ Президента України від 30.05.1995 № 398/95), «Питання Національної академії державного управління при Президентові України» (Указ Президента України від 21.09.2001 № 850/2001); актів Кабінету Міністрів України: «Положення про єдиний порядок підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації керівників державних підприємств, установ і організацій» (постанова Кабінету Міністрів України від 08.02.1997 № 167), «Положення про центр перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, державних підприємств, установ і організацій (постанова Кабінету Міністрів України від 16.12.2004 № 1681), «Положення про систему підготовки, спеціалізації та підвищення кваліфікації державних службовців і посадових осіб місцевого самоврядування» (постанова Кабінету Міністрів України від 07.07.2010 № 564), «Положення про Національне агентство України з питань державної служби» (постанова Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 500), «Про підвищення кваліфікації державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування з питань запобігання і протидії проявам корупції на державній службі та службі в органах місцевого самоврядування» (розпорядження Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 № 642-р), Концепція реформування системи професійного навчання державних службовців, голів місцевих державних адміністрацій, їх перших заступників та заступників, посадових осіб місцевого самоврядування та депутатів місцевих рад (розпорядження Кабінету Міністрів України від 01.12.2017 № 974-р); наказів Національного агентства України з питань державної служби та Міністерства освіти і науки України.

За змістом постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2004 № 1681 «Про центри перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, державних підприємств, установ і організацій» основними завданнями Центру є:
- надання послуг з післядипломної освіти державним службовцям, посадовим особам місцевого самоврядування і працівникам підприємств відповідно до законодавства;
- надання науково-методичної, інформаційної і консультаційної допомоги органам державної влади та органам місцевого самоврядування.

А відповідно до пунктів 1 - 3, 6 - 9 Положення Центр перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, державних підприємств, установ і організацій є закладом післядипломної освіти.
Засновником центру є Рада міністрів АРК, обласна, Київська та Севастопольська міська держадміністрація. Співзасновником центру може бути обласна, Київська та Севастопольська міська рада.
Замовниками надання послуг у галузі післядипломної освіти є органи державної влади, органи місцевого самоврядування, державні підприємства, установи і організації.
Центр діє на підставі статуту, який затверджується його засновником (засновниками) за погодженням з Нацдержслужбою та Міністерством освіти і науки, молоді та спорту.
Реорганізацію та ліквідацію центру проводить його засновник (засновники) за погодженням з Нацдержслужбою.
Центр є юридичною особою, має рахунки в установах Державного казначейства, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням.
Основними завданнями центру є:
- Надання послуг з післядипломної освіти державним службовцям, посадовим особам місцевого самоврядування і працівникам підприємств відповідно до законодавства;
- Надання науково-методичної, інформаційної і консультаційної допомоги органам державної влади та органам місцевого самоврядування.

Як встановлено судом 05.10.2018 голова Закарпатської ОДА прийняв розпорядження № 645 «Про припинення (ліквідацію) державного навчального закладу «Закарпатський обласний центр перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, керівників державних підприємств, установ і організацій»; також було створено комісію з припинення (ліквідації) Центру. 

Розпорядженням голови Закарпатської ОДА від 26.10.2018 № 688 «Про визнання таким, що втратило чинність, розпорядження голови облдержадміністрації» було визнано таким, що втратило чинність, розпорядження голови ОДА 05.10.2018 № 645 як таке, що не реалізоване.

29.10.2018 голова Закарпатської ОДА прийняв розпорядження № 691 «Про припинення (ліквідацію) державного навчального закладу «Закарпатський обласний центр перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, керівників державних підприємств, установ і організацій»; також було створено ліквідаційну комісію.

29.10.2018 працівникам Центру, в т.ч. й позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було надано попередження про звільнення з роботи згідно із пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) з 29 грудня 2018 року, тобто після закінчення 2-хмісячного терміну з моменту одержання цього попередження.

26.12.2018 позивачів було ознайомлено із наказами про звільнення з 29 грудня 2018 року; також їм було видано трудові книжки з відповідними записами - згідно із пунктом 1 статті 40 КЗпП України та проведено повний розрахунок заробітної плати.

Надалі позивачі шляхом звернення з безкоштовним запитом до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців дізналися, що станом на 14.01.2019 Закарпатський обласний центр перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, державних підприємств, установ і організацій - не перебуває в процесі припинення.

Вважаючи, що відповідач, приймаючи розпорядження про ліквідацію Центру діяв всупереч цілям, завданням Нацдержслужби та Концепції реформування системи професійного навчання державних службовців, а також всупереч вимогам чинного законодавства, позивачі звернулися до суду з цим адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що Центр був єдиним спеціалізованим освітніми закладом з підвищення кваліфікації державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування на регіональному рівні, проводив найбільший обсяг роботи щодо забезпечення потреб у підвищенні кваліфікації публічних осіб регіону.

Оскільки відповідно до пункту 7 Положення реорганізацію та ліквідацію центру проводить його засновник (засновники) за погодженням з Нацдержслужбою, Закарпатська ОДА листом від 04.07.2018 зверталася до НАДС з проханням погодити ліквідацію Державного навчального закладу «Закарпатський обласний центр перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, державних підприємств, установ і організацій».

У відповіді від 06.08.2018 № 5117/70-18 на вказаний лист НАДС повідомило відповідача, що з огляду на актуальність питання підвищення рівня професійної компетентності державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування в умовах реформування державної служби та служби в органах місцевого самоврядування вважають за необхідне збереження обласних та регіональних ЦППК як закладів післядипломної освіти з одночасним розширенням доступу інших закладів післядипломною та вищої освіти до професійного навчання державних службовців і посадових осіб місцевого самоврядування. Також було запропоновано повернутись до питання перегляду підходів у практиці роботи державного навчального закладу «закарпатський обласний центр перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування. Державних підприємств, установ і організацій».

Також, НАДС листом від 19.02.2019 № 914/08.01-19 зазначило, що постановою Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2004 року № 1681 затверджено Положення про центр перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, державних підприємств, установ і організацій, пунктом 7 якого передбачено, що реорганізацію та ліквідацію центру проводить його засновник (засновники) за погодження з національним агентством України з питань державної служби. Тобто, дії щодо ліквідації центру перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, державних підприємств, установ і організацій, зокрема і передбачені статтями 104 - 112 Цивільного кодексу України, його засновник (засновники) може здійснювати за погодження з НАДС. 
Оскільки Закарпатською ОДА розпорядження про припинення (ліквідацію) Закарпатського ЦППК від 29 жовтня 2018 року № 691 реалізовано, НАДС не може погодити ліквідацію Закарпатського обласного центру перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, державних підприємств, установ і організацій.

Із повідомлення державного реєстратора відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців виконавчого комітету Ужгородської міської ради видно, що останній прийняв рішення про зупинення розгляду документів, що подані для проведення «Державної реєстрації рішення про припинення юридичної особі, прийнятого її учасниками або відповідним органом юридичної особи» щодо державного навчального закладу «Закарпатський обласний центр перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, державних підприємств, установ і організацій» на підставі пункту 1 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» подання документів або відомостей, визначених цим Законом, не в повному обсязі. 
У відповідності до пункту 1.9 Статуту Центру реорганізацію та ліквідацію проводить засновник за погодженням з Головдержслужбою. Відповідно, відсутнє погодження Головного управління Державної служби України рішення про припинення юридичної особи.

Відповідач з посиланням на пункт 2 Положення, пункт 1.3 Статуту та на статтю 110 Цивільного кодексу України вважає, що прийняття рішення про ліквідацію юридичної особи є виключною компетенцією власника (засновника) підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою.

Проте, пунктом 6 Положення визначено, що Центр діє на підставі статуту, який затверджується його засновником (засновниками) за погодженням з Нацдержслужбою та Монмолодьспортом, а пунктом 7 Положення зазначено, що реорганізацію та ліквідацію центру проводить його засновник (засновники) за погодженням з Нацдержслужбою.
Також пунктом 1.9 Статуту передбачено, що реорганізацію та ліквідацію Центру проводить його засновник за погодженням з Головдержслужбою.

Відповідно до ст. 110 Цивільного Кодексу України юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

З приводу покликання відповідача на те, що у 2017 році сектором внутрішнього аудиту Закарпатської ОДА проведено внутрішній аудит ефективності діяльності Центру, за наслідками якого надано негативний висновок діяльності Центру, суд вказав, що у матеріалах справи відсутні докази проведення внутрішнього аудиту Центру, як і відсутній сам негативний висновок діяльності Центру.
Крім того, такий висновок не може впливати на законність процедури припинення (ліквідації) Центру, яка чітко визначена Цивільним Кодексом України, постановою Кабінету Міністрів України № 1681 від 16.12.2004, якою затверджено Положення про Центр та Статутом Центру.

Відтак, прийнявши рішення про припинення Центру без отримання обов`язкового погодження Нацдержслужби, відповідач діяв всупереч зазначеним вище нормам законодавства.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

За вимогами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

А згідно із частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням зазначених вище висновків суду першої інстанції та встановлених у справі обставин колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржуване розпорядження прийняте без дотримання зазначених вище вимог, не в межах повноважень, не у визначений законодавством спосіб та не обґрунтовано, зокрема, оскаржуване розпорядження прийняте без відповідного погодження Нацдержслужби та за відсутності підстав для прийняття такого рішення.

Крім того, частиною першою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
А відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч приписам частини другої статті 77 КАС України, не надав до суду відповідних доказів, які б підтверджували правомірність оскаржуваного розпорядження, зокрема того, що були підстави для ліквідації Центру, а також те, що вказане розпорядження прийняте у визначений законодавством спосіб.

Колегія суддів апеляційного суду відкидає, як необґрунтовані покликання відповідача на те, позивачами не було правильно обрано спосіб захисту своїх прав і що позивачі не мають повноважень щодо вирішення питання функціонування та ліквідації Центру, а тому не можуть оскаржувати рішення про ліквідацію з огляду на таке. 

Відповідно до частин першої, другої статті 5 КАС України, яка визначає право на звернення до суду та способи судового захисту, встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За вимогами частин першої - третьої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

З урахуванням викладеного та встановлених у справі обставин, колегія суддів вважає, що заявлені позивачами вимоги узгоджується із приписами КАС України та погоджується із доводами позивачів, що оспорюване розпорядження пов`язане та має наслідком порушення їхніх трудових прав, а без заявлення цього позову захист цих прав є неможливим.

Також безпідставними є покликання відповідача на судову практику, зокрема на постанову Верховного Суду у справі № 755/3495/16-ц та постанову Окружного адміністративного суду м. Києва у справі № 856/14653/18, оскільки такі прийняті за інших фактичних обставин, ні ті, які встановлені у справі, що розглядається.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.   

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

                                              П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Закарпатської обласної державної адміністрації залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2019 року в адміністративній справі № 260/169/19 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин  	
Постанова складена у повному обсязі 14 лютого 2020 року.