Справа № 461/2340/19                                Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В. 
Провадження № 22-ц/811/3385/19                        Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А. 
Категорія:2

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

28 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді: Левика Я.А.,
суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,
секретар: Бадівська О.О.,
за участі в судовому засіданні представниці позивача ТзОВ «Галич груп компані» – Марець Ю.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Галич Груп Компані» на ухвалу Галицького районного суду м. Львова в складі судді Стрельбицького В.В. від 03 жовтня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЛИЧ ГРУП КОМПАНІ» в особі представника – адвоката Галайського Ореста Вікторовича до ОСОБА_1 , державного реєстратора Львівської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Малайдах Анастасії Святославівни, Комунального підприємства «Центр державної реєстрації», треті особи – Львівська міська рада, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Львівської області Загвойська Н.І., ОСОБА_2 , приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Львівської області Пшенична У.В., Товариство з обмеженою відповідальністю «Електросітьізоляція», Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Львівської області Новосад О.П. про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и л а : 

       ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 03 жовтня 2019 року провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЛИЧ ГРУП КОМПАНІ» в особі представника – адвоката Галайського Ореста Вікторовича до ОСОБА_1 , державного реєстратора Львівської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Малайдах Анастасії Святославівни, Комунального підприємства «Центр державної реєстрації», треті особи – Львівська міська рада, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Львівської області Загвойська Н.І., ОСОБА_2 , приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Львівської області Пшенична У.В., Товариство з обмеженою відповідальністю «Електросітьізоляція», Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Львівської області Новосад О.П. про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії – закрито.
       Вказану ухвалу оскаржило ТОВ «Галич Груп Компані».
В апеляційній скарзі просять скасувати ухвалу і направити дану справу для продовження розгляду до Галицького районного суду м. Львова. Зазначають, що не погоджуються із висновком суду першої інстанції, що даний спір повинен вирішуватись за правилами адміністративного судочинства, так як вважають, що дана справа підсудна Галицькому районному суду м.Львова та належить до категорії приватно-правових спорів, що розглядаються судами загальної юрисдикції. Вказують, що дана справа має приватно-правовий характер, оскільки наслідком незаконних дій державного реєстратора є порушення майнових прав позивача. Звертають увагу, що суб`єктний склад відповідачів вказує на те, що дана справа підсудна суду загальної юрисдикції. З огляду на те, що попереднім власником вказаних нежитлових приміщень була ОСОБА_1 – відповідач 1, яка, власне, відчужила ці приміщення позивачу, у зв`язку видаленням з Державного реєстру речових прав та їх обтяжень запису про право власності ТОВ «Галич Груп Компані», саме ОСОБА_1 згідно інформації з Державного реєстру речових прав є власником даних приміщень. Отже, ОСОБА_1 позиціонує себе законним власником даних нежитлових приміщень, у зв`язку з цим звернулося до суду. Отже, в даному випадку мова йде саме про спір про право – право власності на нежитлові приміщення. А спір про право належить до спорів, що розглядаються за правилами цивільного судочинства. Вважають, що даний спір є приватноправовим і не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що робить неможливим його розгляд у порядку адміністративного судочинства. Наголошують також на тому, що спірне рішення відповідача безпосередньо вплинуло на право власності позивача – ТОВ «Галич Груп Компані» та відповідача 1 – ОСОБА_1 . Також зазначають, що в оскаржуваній ухвалі суд також посилається на те, що такий спір вже перебуває на розгляді Франківського районного суду м. Львова і в цій справі залучені усі учасники, які беруть участь у справі в Галицькому районному суді м. Львова. Однак, таке твердження не відповідає дійсності. Адже у провадженні Франківського районного суду м. Львова перебуває зовсім інша справа №465/2018/17 за віндикаційним позовом Львівської міської ради до ОСОБА_1 , до Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Новосад О.І., за участю третіх осіб: Товариства з обмеженою відповідальністю «Електросітьізоляція»; Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Загвойської О.І.; Приватного підприємтсва «Авто-Люкс-Сервіс»; Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Пшеничної У.І.; Управління комунальної власності Львівської міської ради; Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» та гр. ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права власності та про витребування майна з чужого незаконного володіння. Вважають, що дана справа жодним чином не є тотожною із позовом про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії, а наявність частини аналогічних учасників справи, які в цих справах мають різний процесуальний статус також не дозволяє стверджувати про їх аналогію. Тому мотиви суду першої інстанції в частині уподібнення даних справ є необгрунтованими та незрозумілими. 
В судове засідання окрім представниці позивача ТзОВ «Галич груп компані» – Марець Ю.І., решта учасників справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважав заможливе проводити розгляд справи у їх відсутності (відсутності їх представників) зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представниці позивачки на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви осіб, що беруть участь у справі в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, клопотання про закриття провадження у справі, апеляційної скарги, а також інших усних та письмових пояснень учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, ст.ст. 4,15,19, п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, ст. ст. 4, ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України, постанову Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 року №490/5986/17, ст.ст. 10, 11 Закону №1952-ІV, та закриваючи провадження у справі, – виходив з того, що у позовній заяві позивач зазначив, що не може реалізувати своє право власності, оскільки державним реєстратором у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно безпідставно видалено запис про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Водночас, права власності  ОСОБА_1  на нежитлове приміщення позивач не оспорює, як і не заперечує прав позивача сама ОСОБА_1 . Відтак, ТОВ «ГАЛИЧ КОМПАНІ ГРУП» оскаржує дії державного реєстратора щодо видалення запису про реєстрацію права власності на належне йому на праві власності нерухоме майно. Наведені обставини свідчать про наявність спору між позивачем та державним реєстратором, який як зазначає позивач, діє з порушенням вимог ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Інших підстав для визнання протиправними дій державного реєстратора позовна заява не містить, як і не містить даних про оспорювання позивачем права власності на нежитлове приміщення за відповідачем ОСОБА_1 . Таким чином, виникли публічно-правові відносини, оскільки державний реєстратор діє як суб`єкт владних повноважень, дії якого щодо позивача останній вважає неправомірними та такими, що порушують його права.У даному випадку позивач оскаржує дії державного реєстратора з приводу виключення реєстраційного запису про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, а тому спір є публічно-правовим і підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства. Таким чином, обставини наведені у позовній заяві щодо підвідомчості даного спору місцевому суду в порядку ЦПК України, оскільки спір носить приватноправовий характер спростовуються вищенаведеним. При цьому, покликання позивача на обставини, викладені у постанові ВП Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі №823/2042/16 не є ідентичними встановленим в ході розгляду справи обставинам у даній справі та за переконанням суду не можуть бути застосовані у даній справі. Ця обставина не була відома суду на момент прийняття рішення про відкриття провадження, а була з`ясована в процесі обговорення заявленого клопотання, оскільки представник позивача повідомила суд про відсутність спору між позивачем та ОСОБА_1 . Крім того, в ході розгляду клопотання встановлено, що такий спір вже перебуває на розгляді Франківського районного суду м. Львова і в цій справі залучені усі учасники, які беруть участь у справі в Галицькому районному суді м. Львова. Із урахуванням наведених норм матеріального і процесуального права, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, оскільки виникли саме публічно-правові відносини, так як державний реєстратор діє як суб`єкт владних повноважень, дії якого позивач вважає неправомірними та такими, що порушують його права, оскільки, спір стосується проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, а не підстав набуття такого права, та не є спором про право. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що даний спір має вирішуватися за правилами адміністративного судочинства. Крім того, зважаючи на наведене, суд прийшов до переконання, що підстави наведені представником третьої особи у його клопотанні не підлягають застосуванню у даній справі, виходячи з того, що під час розгляду клопотання встановлено обставини, які виключають провадження у справі за правилами цивільного процесуального законодавства. Враховуючи наведене, оскільки даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд вважав, що провадження у справі підлягає закриттю.
Колегія суддів вважає, що підстав для скасування ухвали суду першої інстанції – немає, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
       2.04.2019р. ТзОВ «Галич Груп Компані» звернулося в суд з позовом до  ОСОБА_1 , Державного реєстратора Львівської областної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Малайдах А.С., КП «Центр державної реєстрації», у якому просило:
- визнати протиправними дії державного реєстратора Львівської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Малайдах Анастасії Святославівни, що полягають у видаленні реєстраційного запису про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, нежитлові приміщення (1-10), об`єкт загальною площею 132,7 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 за ТзОВ "ГАЛИЧ КОМПАНІ ГРУП" від 05.06.2018 року №26655633;
- зобов`язати Комунальне підприємство «Центр державної реєстрації» (м. Київ, вул. Бажова, 9 офіс 8, м. Київ ЄДРПОУ 41217700) поновити запис про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, нежитлові приміщення (1-10), об`єкт загальною площею 132,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «ГАЛИЧ КОМПАНІ ГРУП».
Підставою позову зазначали, протиправне та незаконне «видалення» державним реєстратором Львівської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Малайдах Анастасією Святославівною запису про реєстрацію права власності на нежитлове приміщення (1-Ю), об`єкт загальною площею 132,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «ГАЛИЧ КОМПАНІ ГРУП», зазначаючи, що державний реєстратор порушив закон, який регламентує відповідну процедуру щодо здійснення такої реєстраційної дії.
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.   Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.
За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів»  суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
Судова юрисдикція – це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства – цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.
За змістом статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.
Згідно із п.1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.
Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення – публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади. 
Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Одним із критеріїв розмежування справ цивільної й адміністративної юрисдикції є суб`єктний критерій.
З матеріалів справи вбачається, що ТзОВ «Галич Груп Компані» звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1 , державного реєстратора Львівської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Малайдах Анастасії Святославівни, Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» в порядку цивільного судочинства, зазначало, що вони не можуть реалізувати своє право власності на майно, оскільки державним реєстратором у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно безпідставно видалено запис про реєстрацію права власності на нерухоме майно.
Тобто, фактично позивачем оскаржуються дії державного реєстратора щодо видалення запису про реєстрацію права власності на належне їм на праві власності нерухоме майно з підстав відсутності будь-якої матеріально правової підстави для виключення запису, тобто будь-якої матеріально-правової складової. Фактично оспорюється сама дія державного реєстратора без оспорення будь-якого права чи інтересу іншої особи, в тому числі і відповідача ОСОБА_1 . 
Відповідно до пункту першого частини першої статті 2 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі – державна реєстрація прав) – офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Реєстраційна справа – сукупність документів, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документів, сформованих у процесі проведення таких реєстраційних дій, що зберігаються у паперовій та електронній формі. Реєстраційна дія – державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав (пункти 8, 9 частини першої статті 2 Закону   «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали)).
Частиною першою статті 10 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали), передбачено, що державним реєстратором є: 1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав; 2) нотаріус; 3) державний виконавець, приватний виконавець – у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону, а також у разі державної реєстрації припинення іпотеки у зв`язку з придбанням (передачею) за результатом прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, що є предметом іпотеки.
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 10 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає реєстрації.
Державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення (пункт другий частини третьої статті 10 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали)).
У пункті п`ятому частини третьої статті 10 та у статті 11 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) вказано, що державний реєстратор відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав; самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. При цьому втручання будь-яких осіб, у тому числі державних органів, у діяльність державного реєстратора забороняється.
Відповідно до частин другої – третьої статті 13 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) на кожний об`єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього вперше у Державному реєстрі прав відкривається новий розділ та формується реєстраційна справа, присвоюється реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна.  Розділ Державного реєстру прав складається з чотирьох частин, які містять відомості про:  1) нерухоме майно;  2) право власності та суб`єкта (суб`єктів) цього права;  3) інші речові права та суб`єкта (суб`єктів) цих прав;  4) обтяження прав на нерухоме майно та суб`єкта (суб`єктів) цих обтяжень.  У разі відсутності відкритого на об`єкт нерухомого майна розділу у Державному реєстрі прав відомості про інші речові права та суб`єкта (суб`єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб`єкта (суб`єктів) цих прав вносяться до спеціального розділу Державного реєстру прав, крім випадків, коли така державна реєстрація проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності.  Після відкриття на об`єкт нерухомого майна розділу у Державному реєстрі прав відомості про інші речові права та суб`єкта (суб`єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб`єкта (суб`єктів) цих обтяжень переносяться до такого розділу.
Згідно ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали), рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.
До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правовідносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17 (провадження № 12-58гс18).
З матеріалів справи вбачається, що правовідносини виникли між ТзОВ «Галич Груп Компані» та державним реєстратором, зважаючи на те, що позивач не може реалізувати своє право власності на майно, оскільки державним реєстратором у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно безпідставно видалено запис про реєстрацію права власності на нерухоме майно, без будь-якої матеріально-правової підстави.
З огляду на викладене у даній справі виникли саме публічно-правові відносини, оскільки державний реєстратор діє як суб`єкт владних повноважень, дії якого щодо позивача останній вважає неправомірними та такими, що порушують його права. Тобто, при визначенні юрисдикційності спору з державним реєстратором чи щодо оскарження дій державного реєстратора критерієм такого розмежування є предмет та суть оскарження.
Позивач оскаржує саме дії державного реєстратора і цей спір не стосується речових прав чи обмежень на нерухоме майно третіх осіб. Тому такий спір є публічно-правовим і підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, а не цивільного судочинства.
Якщо б позивачем оскаржувались дії державного реєстратора щодо вчинення їх за заявами третьої особи, тобто стосувалися б правовідносин, які виникли чи виникають між державним реєстратором і іншою, відмінною від позивача, особою, вбачається спір про право між позивачем та іншою особою щодо нерухомого майна, який повинен був би розглядатися у порядку цивільного судочинства та є за своєю природою приватноправовим спором.
Вказане відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду України у справі №490/5986/17-ц, викладеній в постанові від 28.07.2018р.
Тому, судом першої інстанції правильно встановлено, що позовна заява не містить даних про оспорювання позивачем права власності на нежитлове приміщення за відповідачем ОСОБА_1 і правильно закрито провадження у даній справі
Зважаючи на вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а саму скаргу, слід залишити без задоволення, ухвалу ж суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, - 

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Галич Груп Компані– залишити без задоволення.
Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 03 жовтня 2019 року– залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 05 лютого 2020 року.

       Головуючий :                  Я.А. Левик
        Судді:                  Л.Б. Струс 
                                 М.М. Шандра