Ухвала    
 
14 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 379/1404/19
провадження № 61-23283 ск19 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року про повернення апеляційної скарги у справі за заявою координатора громадського об`єднання ОСОБА_2 , керівника громадського об`єднання «УНА-УНСО» міста Тараща та Таращанського району Очківського В. Б., керівника відокремленого підрозділу «Аргат» громадського об`єднання «Самооборона Київської області» Копейка М. В., ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 до Таращанської міської ради Київської області про видачу судового наказу про забезпечення паливом, електроенергією та газом осель м. Тараща, 
ВСТАНОВИВ:
До Верховного Суду 26 грудня 2019 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на ухвалу Таращанського районного суду Київської області                    від 22 жовтня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду                       від 12 грудня 2019 року у вказаній вище справі.
Ухвалою Верховного Суду від 03 січня 2020 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Таращанського районного суду Київської області від 22 жовтня  2019 року, вказану касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків, а саме: заявнику необхідно надати докази сплати судового збору та уточнити форму, зміст та вимоги касаційної скарги і викласти їх відповідно до повноважень суду касаційної інстанції.
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
У січні 2020 року на адресу Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків зазначеної касаційної скарги, з яких вбачається, що подана уточнена редакція касаційної скарги не відповідає вимогам частини другої статті 392 ЦПК України (у редакції, чинній на день подання касаційної скарги).
Зокрема, заявник не зазначив свій реєстраційний номер облікової картки платника податків за його наявності або номер і серію паспорта, адресу електронної пошти, за наявності; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) абомісце проживання чи перебування (для фізичних осіб).
В резолютивній частині, серед іншого, просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 21 листопада 2019 року і передати справу на новий розгляд до Таращанського районного суду Київської області.
З огляду на викладене, Верховний Суд позбавлений можливості встановити предмет касаційного перегляду, оскільки згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень і доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що Київським апеляційним судом було постановлено ухвалу від 12 грудня 2019 року, тому заявнику необхідно на виконання вимог пункту 4, 6 частини другої статті 392 ЦПК України (у редакції, чинній на день подання касаційної скарги), викласти резолютивну частину касаційної скарги, зазначивши яке саме судове рішення ним оскаржується, та яка відповідатиме повноваженням Верховного Суду, зокрема положенням статей 406, 409 ЦПК України.
Також, заявник не виконав вимоги ухвали Верховного Судувід 03 січня 2020 року в частині сплати судового збору у розмірі 384,20 грн.
В касаційній скарзі посилається на те, що судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, тому вважає, що він звільнений від сплати судового збору, на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», як особа, що подала позов про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень.
Відповідно до пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.
З матеріалів касаційного провадження вбачається, що до суду першої інстанції було подано заяву про видачу судового наказу, а не позов про відшкодування шкоди, заподіяної особі органом державної влади.
Частиною третьою статті 19 ЦПК України (у редакції, чинній на день подання касаційної скарги) встановлено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявою про стягнення сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо. 
Відповідно до частини першої статті 164 ЦПК за подання заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом.
Системне тлумачення зазначених вище норм процесуального права дає підстави для висновку, що пільги передбачені пунктом 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» не поширюються на спори, які вирішуються у порядку наказного провадження.
Отже, ОСОБА_1 не звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір».
Відповідно до частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Враховуючи викладене вище, зазначений в ухвалі Верховного Суду                       від 03 січня 2020 року строк для усунення недоліків слід продовжити та повідомити про це заявника.
Керуючись статтями 127, 185, 393 ЦПК України (у редакції, чинній на день подання касаційної скарги)
УХВАЛИВ:
Продовжити ОСОБА_1 строк для усунення зазначених вище недоліків до 14 березня 2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                     О.В. Білоконь