Ухвала
іменем України 
27 лютого 2020 року
м. Київ
Справа № 215/4924/18
Провадження № 51-265 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого –        ОСОБА_1 , 
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 28 листопада 2019 року,
 
в с т а н о в и в:
Вироком Дніпропетровського обласного суду від 18 червня 1999 року, зміненим ухвалою Верховного Суду України від 16 листопада 1999 року, ОСОБА_4 засуджено за ст. 93 п. п. «г», «ж», «з», «і», ч. 1 ст. 186 КК України до смертної кари – розстрілу. 
Ухвалою Дніпропетровського обласного суду від 27 липня 2000 року вирок змінено та вирішено вважати ОСОБА_4 за вчинення цих злочинів засудженим до довічного позбавлення волі.
Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 7 жовтня 2019 року заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд ухвали Дніпропетровського обласного суду від 27 липня 2000 року за нововиявленими обставинами повернуто особі, яка її подала. 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28 листопада 2019 року вищевказану ухвалу місцевого суду залишено без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 – без задоволення.
У касаційній скарзі засуджений просить переглянути ухвалу апеляційного суду у зв`язку з порушенням судом норм КПК та в обґрунтування своєї позиції, вказує на те, що суд першої інстанції з порушенням вимог, передбачених главою 34 КПК України, повернув його заяву про перегляд ухвали Дніпропетровського обласного суду від 27 липня 2000 року за нововиявленими обставинами. 
При цьому засуджений вважає, що у зв`язку із прийнятим у 2012 році новим КПК, апеляційні суди, як суди другої інстанції, позбавлені можливості переглядати за нововиявленими обставинами судові рішення, постановлені ними як судами першої інстанції. Також вказує, що зазначені в його заяві обставини мали бути оцінені в ході судового розгляду, але суд першої інстанції не дослідив безпосередньо матеріали кримінального провадження, чим допустив істотні порушення вимог КПК України, які перешкодили Дніпровському апеляційному суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення. 
Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до скарги копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до приписів ст. 459 КПК нововиявленими обставинами визнаються: 1)  штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; 2) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 3) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Апеляційний суд правильно погодився з рішенням суду першої інстанції, який дійшов обґрунтованого висновку, що наведені скаржником обставини неможливо визнати нововиявленими в розумінні вимог ст. 459 КПК України.
Як убачається з касаційної скарги та долучених до неї копії судових рішень, аналогічні за змістом з касаційною скаргою доводи ОСОБА_4 були предметом перегляду суду апеляційної інстанції. Апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги та надав на них мотивовану відповідь, навів докладні мотиви прийнятого рішення і в ухвалі зазначив підстави, з яких визнав їх необґрунтованими. 
Так, колегія суддів апеляційного суду підтвердила висновок суду першої інстанції про те, що заява ОСОБА_4 не відповідає вимогам ч. 2 ст. 462 КПК України, оскільки в ній не наведено обставин, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду, а також обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених або виключних обставин в розумінні вимог ст. 459 КПК України. 
При цьому колегія суддів наголосила, що з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_4 посилається на обставини, які були відомі суду на час ухвалення рішення та якими він фактично керувався при зміні вироку. А відтак його доводи зводяться лише до незгоди з ухваленим відносно нього судовим рішенням. За таких обставин, суд першої інстанції правомірно ухвалою від 25 вересня 2019 року залишив заяву ОСОБА_4 без руху, надавши строк для усунення недоліків, яку останній не виконав. Оскільки особа, не усунула недоліки заяви, яку залишено без руху, судом обґрунтовано відповідно до вимог ч. 3 ст. 429 КПК України повернуто її заявникові.
На переконання колегії суддів касаційної інстанції, апеляційний суд, залишаючи ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 7 жовтня 2019 року без змін, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а тому не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги ОСОБА_4 та вважає, що у відкритті провадження за касаційною скаргою слід відмовити.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
 
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 28 листопада 2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:

 
 
ОСОБА_1                                    ОСОБА_2                                          ОСОБА_3