ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

21 лютого 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 751/8363/19
Головуючий у першій інстанції – Деркач О. Г.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/409/20

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої – судді - Бобрової І.О.,
суддів –  Висоцької Н.В.,  Шитченко Н.В.,   

за участю секретаря – Зіньковець О.О.,

сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 11 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

місце постановлення рішення судом першої інстанції – м.Чернігів, 
дата складання повного тексту рішення судом першої інстанції – 23.12.2019
  
                                                  У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила зобов`язати останнього за власні кошти усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,0730 га, кадастровий номер 7410100000:01:053:0147, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинної огорожі (металевої сітки) та тимчасових споруд. 
В обґрунтування своїх вимог позивач посилалась на те, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,073 га, розташована в СТ « ОСОБА_3 ». Суміжним землекористувачем є відповідач ОСОБА_2 , який самовільно встановив на її земельній ділянці огорожу (металеву сітку) та збудував тимчасові споруди для зберігання садового інвентарю, які відмовляється демонтувати, чим здійснює перешкоди позивачу у користуванні земельною ділянкою. Порушення меж земельних ділянок встановлені висновком експерта №23-19 від 21.10.2019. 

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 11 грудня 2019 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено. 

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, надання неповної оцінки доказам у справі. Скаржник зазначає, що відповідач підтвердив належність йому огорожі та тимчасових споруд. Висновок експерта переконливо свідчить про наявність порушень у володінні та користуванні земельною ділянкою, спричинених протиправними діями відповідача. Вважає, що суд безпідставно зазначив, що невідповідність фактичних меж земельної ділянки позивача має місце не лише в частині її спільної межі з земельною ділянкою відповідача, а й по спільних межах з іншими суміжними користувачами, оскільки питання про інші межі чи перешкоди стороною позивача не ставилися у позові. Скаржник наполягає на тому, що до компетенції суду не входило розглядати питання про правомірність приватизації нею земельної ділянки, оскільки це виходить за межі позовних вимог. 

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , рішення суду першої інстанції залишити в силі. Відповідач вважає, що висновок експерта від 21.10.2019 не може бути визнаний належним та допустимим доказом у справі, оскільки у ньому не було зазначено, що даний висновок підготовлено для подання до суду та що експерт був попереджений про кримінальну відповідальність за подання завідомо неправдивого висновку, що узгоджується із позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 18.12.2019 у справі №522/1029/18. Відповідач погоджується із висновком суду про відсутність доказів знаходження тимчасових споруд саме на земельній ділянці позивача та незаконність приватизації земельної ділянки позивачем. 

  Заслухавши суддю – доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку. 
  
Відповідно до ч. 2,5 ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
   
Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення суду не відповідає.
    
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що невідповідність фактичних меж земельної ділянки позивача має місце не лише в частині її спільної межі з земельною ділянкою відповідача, а й по спільних межах з іншими суміжними землекористувачами; що в справі відсутні відомості з приводу того, що спірні тимчасові споруди відповідача знаходяться на земельній ділянці позивача та що обов`язок по знесенню спірної огорожі покладено на відповідача і що він заперечує її знесенню самою позивачкою. Також суд зазначив як підставу для відмову в позові проведення позивачем приватизації земельної ділянки без дотримання вимог  ст. 118 ЗК України в частині погодження меж із суміжним землекористувачем.      

Колегія суддів не може погодитися із зазначеними висновками суду, з огляду на наступне. 

Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 0,0730 га, цільовим призначенням для індивідуального садівництва, кадастровий номер 7410100000:01:053:0147, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.  

Суміжним користувачем є відповідач ОСОБА_2 , якому як члену СТ «Жайворонок», виділено земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 765 кв.м. (а.с.61-63). 

Звертаючись до суду, ОСОБА_1 посилалась на те, що саме відповідач ОСОБА_2 самовільно встановив огорожу (металеву сітку), чим незаконно зменшив розмір її земельної ділянки,  а також збудував тимчасові споруди для зберігання садового інвентарю на її земельній ділянці, у зв`язку з чим просила зобов`язати відповідача усунути зазначені порушення. 
Відповідач ОСОБА_2 заперечував проти заявлених вимог, посилаючись на те, що порядок користування земельними ділянками був встановлений ще попереднім власником, приватизація земельної ділянки позивачем відбулась без погодження із ним меж, що встановлені ним тимчасові споруди розташовані не на земельній ділянці позивачки. В той же час відповідач визнавав, що огорожу ним встановлено, бо позивачка «витоптує його городину» (аудіо запис судового засідання 11.12.2019).  

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.    
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. 
Статтями 77 - 80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Як зазначено у ч. 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

На підтвердження заявлених вимог позивачем ОСОБА_1 був наданий висновок експерта за результатами проведення експертного дослідження від 21.10.2019 №23-19, проте зазначеному висновку суд першої інстанції не надав належної оцінки. 

Твердження відповідача про те, що зазначений висновок експерта не є належним та допустимим доказом, з огляду на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 18 грудня 2019 року у справі №522/1029/18, оскільки експерт не був попереджений про кримінальну відповідальність та у висновку не зазначено, що він підготовлений для подання до суду, колегія суддів частково не приймає з огляду на наступне. 

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст.89 ЦПК України (ч.1 ст. 110 ЦПК України). Суд оцінює його, як і інші докази, за своїм внутрішнім переконанням, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження як окремо, так і достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ,  який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці.
Згідно з Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень (у редакції, чинній на час проведення зазначеного експертного дослідження), затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998  року № 53/5,  відповідно до чинного законодавства для юридичних і фізичних осіб на договірних засадах експертами проводяться експертні дослідження, що потребують спеціальних знань та використання методів криміналістики і судової експертизи. Підставою для проведення експертного дослідження є договір з експертом чи експертною установою, укладений за письмовою заявою (листом) замовника (юридичної або фізичної особи), з обов`язковим зазначенням його реквізитів, з переліком питань, які підлягають розв`язанню, а також об`єктів, що надаються (п.1.3,1.8 Інструкції). 

Висновок експертного дослідження від 21.10.2019 №23-19 виготовлено за заявою адвоката позивачки ОСОБА_1 – ОСОБА_4 судовим експертом Солдатовою В.С, яка має право на здійснення такої експертизи на підставі свідоцтва Міністерства юстиції України №1133. 
Зазначеним висновком експерта було встановлено, що фактично у користуванні позивачки ОСОБА_1 знаходиться земельна ділянка площею 0,0619 га замість 0,0730 га; межі, площа та конфігурація земельної ділянки фактичного землекористування позивача не відповідає межам, площі, конфігурації земельної ділянки, які визначені у правовстановлюючих документах; що на частині спірної земельної ділянки встановлена огорожа (металева сітка), яка не дає доступу до частини земельної ділянки площею 0,0074 га; та запропоновано варіант усунення порушення меж земельної ділянки, що належить позивачці. 
Таким чином, суд першої інстанції повинен був оцінити цей висновок експерта за результатами проведення експертного дослідження як письмовий доказ, наданий позивачкою в обґрунтування обставин, на які вона посилалась, заявляючи свої позовні вимоги. 

На спростування інформації, що викладена в даному письмовому доказі, відповідач жодних доказів суду не надав.

Доводи скаржниці щодо виходу суду першої інстанції за межі позовних вимог при констатації у судовому рішенні факту проведення ОСОБА_1 приватизації земельної ділянки без дотримання вимог ст.118 ЗК України є слушними. Заперечення відповідача з цього приводу колегія суддів до уваги не приймає з огляду на відсутність на розгляді суду позовних вимог стосовно незаконності приватизації ОСОБА_1 земельної ділянки.

Колегія суддів вважає, що позивачем було доведено факт розташування на її земельній ділянці огорожі (металевої сітки), встановлення якої відповідачем не заперечувалось. 
Розташування на земельній ділянці позивачки будівель чи інших тимчасових споруд,  які встановлені відповідачем, жодними доказами не доведено, в тому числі і висновком експерта від 21.10.2019. Вказане спростовує доводи скаржниці з цього приводу.

Згідно з статтею 90 ч.2 ЗК України порушені права власників земельних ділянок   підлягають відновленню. 
Оскільки положеннями ЗК України передбачено спеціальний порядок набуття права власності і права користування земельними ділянками, то самовільне зайняття особами земельних ділянок чи їх частини є незаконним і не породжує у таких осіб прав на ці ділянки.  
Відповідно до частин 1, 2 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Статтею 391 ЦПК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. 
Згідно з п.«г», «е» ч.1 ст.91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. 

З огляду на викладене вище, достовірно був встановлений факт порушення відповідачем ОСОБА_2 права власності позивача ОСОБА_1 , який виразився у безпідставному встановленні на земельній ділянці останньої металевої огорожі. Права позивача слід відновити у спосіб, що обраний позивачем в позовній заяві – шляхом зобов`язання відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинної огорожі (металевої сітки).

В задоволенні іншої частини позовних вимог, які стосуються знесення самочинно встановлених тимчасових споруд слід відмовити з підстав, що вказані вище.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, рішення суду не можна визнати законним та  обґрунтованим, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог. 

На підставі ст.141 ЦПК України належить вирішити питання розподілу судових витрат. Враховуючи, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено на 50%, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 належить стягнути 967,42 грн судового збору, сплаченого за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій (768,40 +1166,43 :2). 

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376 ч.1 п.4, 381-384, 389, 390 ЦПК України,  
                                 
                                  П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 11 грудня 2019 року  скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,0730 га, кадастровий номер 7410100000:01:053:0147, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинної огорожі (металевої сітки).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити. 

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП не відомий, місце проживання АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) судові витрати понесені в суді першої та апеляційної інстанцій в сумі 967,42 грн. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Судді Чернігівського апеляційного суду   
                                                                                          І.О.Боброва
             
                                                                                          Н.В.Висоцька 
                 
                                                                                          Н.В.Шитченко 

                                        Повний текст постанови складений 24.02.2020.