ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/4627/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Леонтович А.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  27 лютого 2020 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді                                                  Безименної Н.В.
суддів                                                                      Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-
в с т а н о в и л а:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області (далі - відповідач),  в якому просила визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у видачі позивачу посвідчення інваліда війни та зобов`язати відповідача вжити заходи щодо отримання позивачем статусу інваліда війни, видавши відповідне посвідчення інваліда війни.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що підставою для отримання посвідчення інваліда є наявність довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності, а уповноваженою особою щодо видачі такого посвідчення є органи праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації позивача, відтак позивач не вбачає необхідності надання будь-яких інших документів на підтвердження факту її участі в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи. 
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що право на отримання статусу інваліда війни відповідно до п. 9 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» надається громадянам, які брали безпосередню участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони та відповідно мають статус ліквідатора наслідків на аварії на Чорнобильській АЕС, а встановити позивачу статус інваліда війні не вбачається можливим, позаяк документів, що підтверджують факт її залучення у складі формувань Цивільної оборони до заяви додано не було.
В силу положень п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, враховуючи, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного провадження, справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
З моменту призначення справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження до початку розгляду справи по суті жодних заяв щодо переходу розгляду справи у відкрите судове засідання до суду не надходило.
Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справу розглянуто в порядку спрощеного провадження та враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, керуючись приписами ст. 311 КАС України, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для здійснення розгляду справи за участі сторін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та має статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с. 11).
З виписки із акту огляду МСЕК № 304748 встановлено, що позивачу з 24 грудня 2007 року встановлено інвалідність у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с. 12).
Відповідно до архівної довідки, виданої на заяву позивача Комунальною установою Обухівської районної ради «Обухівський районний трудовий архів» від 28.03.2018 № 06-07/32, позивач на підставі наказу № 49-П від 30.05.1986, № 50-П від 31.05.1986 Облпобутуправління задіяна в с.  Россоху Чорнобильського району для виконання робіт по санітарній обробці громадян та одягу строком на 10 днів з 31.05.1986 по 10.06.1986 (а.с. 16).
В заяві від 30.07.2019 до в.о. начальника УСЗН виконавчого комітету Обухівської міської ради позивач просила встановити їй статус «Особи з інвалідністю внаслідок війни» згідно з Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у зв`язку з участю в ліквідації аварії на ЧАЕС. 
На засіданні комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу деяким категоріям громадян відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» члени комісії розглянувши заяву позивача від 30.07.2019 про встановлення статусу «Особи з інвалідністю внаслідок війни» згідно з Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у зв`язку з участю в ліквідації аварії на ЧАЕС, вирішили відмовити останній у встановлені статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення у зв`язку з ненаданням документів, які підтверджують факт залучення до виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони (а.с. 18).
Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову зазначив, що документи, які позивач долучила до своєї заяви щодо набуття статусу інваліда війни, належним чином підтверджують її статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та настання інвалідності у зв`язку з тим, що вона брала участь у таких заходах. Утім, належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони позивач не надала.
За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (Закон №3551-ХІІ), який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.
В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону № 3551-ХІІ до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.
Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-ХІІ до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.
Умовами для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону №  3551-ХІІ, є: 1) настання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; 2) участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони.
Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон №  796-ХІІ) учасниками ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 1803/1976 № 1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06.06.1975 № 90, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі, і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також, при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.
З матеріалів справи вбачається факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, зокрема з архівної довідки № 06-07/32 від 28.03.2018 (а.с. 16), а також настання інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з участю у ліквідації цих наслідків. Ці обставини свідчать про те, що на позивача як на особу, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом № 796-ХІІ. Водночас, для набуття статусу інваліда війни (з підстав, встановлених п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-ХІІ), окрім факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС (стосовно позивача цей факт встановлено), необхідно виконати умову щодо участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.
Це пояснюється тим, що крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженням керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, подані позивачем документи щодо набуття статусу інваліда війни належним чином підтверджують її статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та настання інвалідності у зв`язку з тим, що вона брала участь у таких заходах. Однак, належного документального підтвердження безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони, позивачем не надано.
Верховний Суд у своїй постанові від 07.06.2018 у справі № 377/797/17 висловив правову позицію стосовно того, що при вирішенні подібних спорів обставина щодо безпосередньої участі особи у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони є істотною, позаяк в протилежному випадку статус інваліда війни на підставі п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» поширюватиметься на всіх, хто належить до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків, і відповідно, мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС згідно з п. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Аналогічна правова позиція також висловлена Верховним Судом у постановах від 10.10.2019 року у справі №826/1427/17,  від 27.02.2018 у справі №368/1579/14, від 10.05.2018 у справі №279/12162/15-а, від 21.08.2018 у справі №279/2285/16-а, від 18.10.2018 у справі №753/12234/17, від 30.11.2018 у справі №756/3226/16-а.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надана позивачем копія архівної довідки № 06-07/32 від 28.03.2018 (а.с. 16) не є належним доказом участі позивача у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі формувань цивільної оборони, оскільки дана довідка містить лише інформацію, що позивач на підставі наказу № 49-П від 30.05.1986, № 50-П від 31.05.1986 Облпобутуправління була задіяна в с.  Россоху Чорнобильського району для виконання робіт по санітарній обробці громадян та одягу строком на 10 днів з 31.05.1986 по 10.06.1986, втім, довідки з інформацією про залучення позивача до складу зведеного загону Цивільної Оборони Київської області на підставі витягу з розпорядження начальника Цивільної оборони Київської області позивач не надала, що є підставою у відмові останній у встановленні статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення.
З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для встановлення позивачу статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення інваліда війни, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.
Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 грудня 2019 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Текст постанови виготовлено 27 лютого 2020 року.

Головуючий суддя                                                                                Н.В.Безименна

Судді                                                                                                    В.О.Аліменко

                                                                                                    А.Ю.Кучма