ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 р. 	Справа № 520/11178/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Сіренко О.І.,
Суддів: Кононенко З.О. ,  Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Єгупенко В.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 29.11.19 року по справі № 520/11178/19
за позовом             ОСОБА_1  
до            Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                    
про зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 ,      звернувся в порядку ст. 383 КАС України до       Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив суд   зобов`язати відповідача сплатити на його користь однією сумою 67046,20 грн. суму перерахованої пенсії.
В обгрунтування вимог вказав на те, що на виконаня рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.01.2019 рокау по справі №520/6087/19 відповідач здійснив перерахунок  пенсії, проте виплату в повному обсязі не здійснив. 
29 листопада 2019 року рішенням Харківського окружного адміністративного суду у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено. 
В апеляційній скарзі позивач просив  рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зазначив, що предметом розгляду про справі №520/6087/19 не було питання про виплату перерахунку пенсії однією сумою. Крім того, рішення по справі №520/6087/19  виконаноЮ тому в порядку виконання рішення оскаржити дії відповідача неможливо.
Відповідач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, зазначив, що оскільки відповідач є територіальним органом виконавчої влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими   актами, останній повинен враховувати приписи ст. 116 Бюджетного кодексу України, які забороняють взяття бюджетних зобов`язань за відсутності відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків за відсутності бюджетних призначень, та Порядку № 649, яким Уряд визначив механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок зарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень за рахунок бюджетних коштів. Вважає вимоги апеляційної скарги необгрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2019 року по справі № 520/11178/19 ухвалено відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального прав.
З огляду на викладене просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що  рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.08.2019 по справі № 520/6087/19 було частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1  до  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.  Зобов`язано  Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити    перерахунок пенсії ОСОБА_1    з 01.01.2018 згідно довідки про розмір грошового забезпечення від 20.05.2019 № 27/32/5-1075.
На виконання зазначеного судового рішення відповідачем у вересні 2019 року здійснено перерахунок пенсії з 01.01.2018 згідно довідки про розмір грошового забезпечення від 20.05.2019 №27/32/5-1075 та проведено розрахунок на доплату пенсії за період січень 2018 року - вересень 2019 року.
Доплату за перерахунком за період з 05.09.2019 по 30.09.2019 в сумі 3127,43 проведено у жовтні 2019 року.
Позивач в адміністративному позові посилається на те, що відповідачем за період з січня 2018 року по 04.09.2019 не здійснено доплату його пенсії у розмірі 67046,20 грн.
Не погоджуючись із такими діями Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що публічно-правовий спір в частині позовної вимоги в даній справі вже вирішений судом у межах справи №520/6087/19.
Колегія суддів погоджується  з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Статтею 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Отже, набрання рішенням суду законної сили породжує наступні правові наслідки, а саме: вирішується спір між сторонами, рішення суду стає загальнообов`язковим, є незмінним та остаточним та може бути виконано примусово.
Закон України "Про виконавче провадження" визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.05.2002 у справі "Бурдов проти Росії" визначив, що у контексті статті 6 Конвенції виконання судового рішення, прийнятого будь-яким судом, має розглядатися як складова "судового розгляду".
Згідно з ст. 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. У такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються. На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом. До заяви додаються докази її надсилання іншим учасникам справи. Заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду. У разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви. У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.
Відповідно до ч. 6 ст. 383 КАС України, за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.
З аналізу вищезазначених законодавчих норм вбачається, що суб`єкт владних повноважень не може бути зобов`язаний виконувати судове рішення шляхом ухвалення судом іншого рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження", в рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що підставою для подання позову, який розглядається, стало судове рішення у справі №520/6087/19 про зобов`язання   Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити    перерахунок пенсії ОСОБА_1    з 01.01.2018 згідно довідки про розмір грошового забезпечення від 20.05.2019 № 27/32/5-1075.
Вказаним судовим рішеннями, яке набрало законної сили підтверджено право позивача на перерахунок пенсії ОСОБА_1    з 01.01.2018 згідно довідки про розмір грошового забезпечення від 20.05.2019 № 27/32/5-1075.
На виконання даного рішення відповідачем здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 згідно довідки про розмір грошового забезпечення від 20.05.2019 №27/32/5-1075 та проведено розрахунок на доплату пенсії за період січень 2018 року - вересень 2019 року. Доплату за перерахунком за період з 05.09.2019 по 30.09.2019 в сумі 3127,43 проведено у жовтні 2019 року.
Позивачем обрано спосіб захисту свого права шляхом подання позову про зобов`язати відповідача сплатити на його користь однією сумою 67046,20 грн.,   в обґрунтування якого він посилається на неналежне виконання рішення суду у справі №520/6087/19 та наявність у нього права на перерахунок пенсії  з 01.01.2018 згідно довідки про розмір грошового забезпечення від 20.05.2019 № 27/32/5-1075. Позивач вважає, що йому здійснено доплату до пенсії не в повному обсязі.
Колегія суддів погоджується  з висновком суду першої інстанцї про те, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним, при розгляді позовної вимоги позивача щодо виконання окремого судового рішення у іншій справі. 
Суд не має права зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки порушуються процесуальні норми Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, що виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах  Великої Палати Верховного Суду  від 21 листопада 2018 року у справі № 816/2016/17 та 16 січня 2019 року у справі №686/23317/13-а, згідно якої при розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки завершальною стадією судового провадження є виконавче провадження. Враховуючи наведене, спірні правовідносини, які стосуються невиконання рішення суду не можуть бути публічно-правовими, оскільки такий спір не може бути вирішений в жодній юрисдикції. 
В силу приписів ч.5 ст.242 КАС України, зазначена позиція Великої Палати Верховного Суду враховується судом апеляційної інстанції.
Згідно з ч.2 ст.372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.
Законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.
Так, відповідно до ст.383 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Апеляційний суд звертає увагу, що у порядку здійснення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах не передбачено звернення позивача з окремим позовом щодо зобов`язання виконання судового рішення по іншій справі.
Як вірно зазначив суд першої інстанції, якщо позивач вважає протиправними рішення, дії чи бездіяльність відповідача, вчинених на виконання рішення суду у справі №520/6087/19 або порушення його прав, свобод чи інтересів, то він повинен був звернутись до суду у порядку ст.383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача, а не пред`являти новий позов.
Таким чином, оскільки позивачем по суті заявлено позовну вимогу щодо захисту своїх прав, які фактично стосуються питання належного виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.08.2019 по справі № 520/6087/19, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем невірно обрано спосіб захисту свого порушеного права.
Частиною 4 статті 78 КАС України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги заявлені у рамках даної справи вже були предметом дослідження та розгляду та судом вже було надано відповідну правову оцінку.
За змістом  п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "RuizTorija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Таким чином, колегія суддів погоджується  з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Згідно з ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, позивача у справі.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.  
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2019 по справі № 520/11178/19 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	О.І. Сіренко 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.О. Кононенко    В.А. Калиновський