Справа № 154/3443/18 	Головуючий у 1 інстанції: Каліщук А. А. 	
Провадження № 22-ц/802/295/20  Категорія: 39    	  Доповідач: Киця  С. I.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
20 лютого 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Киці С.І.,
суддів Данилюк В.А., Шевчук Л.Я.,
секретар судового засідання - Савчук О.В.,
за участю: представника позивача Смоляр Є.І.,
прдставника відповідача Матвіїва В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Володимир - Волинського міського суду від 16 грудня 2019 року,
В С Т А Н О В И В :
В грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. Позов мотивує тим, що 04.09.2015 року він позичив відповідачу гроші в сумі 23000 доларів США. Відповідач зобов`язався повернути позику до 31.12.2015 року, що підтверджується розпискою. Відповідач не виконав взятого на себе зобов`язання та у зазначений термін грошей не повернув. Загальна сума заборгованості за договором позики становить 23000 доларів США. Оскільки відповідач прострочив виконання зобов`язання, тому відповідно до ст. 625 ЦК України має сплатити три проценти річних від простроченої суми.
Просив, з врахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з ОСОБА_2 в його користь основну суму боргу у розмірі 23000 доларів США та 2051 доларів США, що становить 3% річних за прострочення виконання основного зобов`язання.
Рішенням Володимир - Волинського міського суду Волинської області від 16 грудня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 основну суму боргу за договором позики від 04.09.2015 р. в розмірі 23000 доларів США та три проценти річних від простроченої суми основного боргу у розмірі 2051 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 6943, 41 грн. судового збору.
Відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду першої інстанції. Вважає рішення ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд неправильно встановив обставини, які мають значення для справи, неправильно дослідив та оцінив докази, а також невірно застосував закон. На момент участі адвоката Величка С.О. в судовому засіданні, яке відбулося 07.03.2019 року його право на заняття адвокатською діяльністю було зупинено, що свідчить про порушення ч. 5 ст. 31 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Документи, які мали б підтверджувати повноваження його представників, не відповідали вимогам закону, що свідчить про дефект представництва інтересів у справі. Суд першої інстанції порушив норми процесуального права, допустивши до участі в справі неналежних представників його інтересів, які вчиняли від його імені процесуальні дії, що призвело до того, що він фактично був позбавлений права на участь в розгляді своєї справи та права на ефективний захист. В період часу з 23.09.2015 року по 19.07.2018 року він переказав на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 грошові кошти на суму 82303, 84 грн в рахунок повернення боргу за договором позики від 04.09.2015 року. ОСОБА_1 стверджував, що ці кошти повернуті ним на виконання інших зобов`язань, які існували між ними, однак доказів наявності цих інших зобов`язань суду не подав. На виконання зобов`язань за договором позики він особисто передав ОСОБА_1 кошти в сумі 6500 доларів США, про що ОСОБА_1 написав йому розписку. Крім того, його батько ОСОБА_3 та мати ОСОБА_4 частково виконали його зобов`язання за договором позики, укладеним з позивачем на суму 82303, 84 грн. Однак, суд неправильно оцінивши вказані обставини, прийшов до висновків що це виконання свідчить про наявність між сторонами інших боргових зобов`язань. Висновки суду про існування між ним та позивачем інших боргових зобов`язань грунтуються на припущеннях. Оскільки він частково виконав зобов`язання, то не погоджується з сумою нарахованих 3% річних на суму боргу. Просить рішення Володимир - Волинського міського суду Волинської області від 16.12.2019 року в частині стягнення з нього основного боргу та 3 % річних від простроченої суми скасувати. Ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, виклавши резолютивну частину рішення Володимир - Волинського міського суду від 16.12.2019 року в наступній редакції: позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12220, 39 доларів США заборгованості за договором позики від 04.09.2015 року та 3 % річних за прострочення виконання основного зобов`язання, що становить 1284, 64 доларів США. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3743, 20 грн. судового збору. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 10415, 12 грн. і витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 грн. 
Апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав. 
Судом встановлено, що 04.09.2015 року ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 23000 доларів США, котрі ОСОБА_2 зобов`язався повернути до 31.12.2015 р. 
Факт отримання ОСОБА_2 коштів за договором позики підтверджується наявним у ОСОБА_1 оригіналом розписки ОСОБА_2 .
Отримання відповідачем суми коштів, визначених у розписці від 04.09.2015 року, саме від позивача ОСОБА_1 відповідачем не оспорюється.
23.07.2015 р. та 23.08.2015 р. ОСОБА_2 здійснив переказ коштів ОСОБА_1 в сумі 15170 грн. та 16208 грн., що підтверджується квитанціями № 3256532066, № 3367312907 . Вказані перекази коштів були здійснені до укладення договору позики від 04.09.2015 року.
Крім того, ОСОБА_2 переказав Соловей В.М. 23.09.2015 року - 15469 грн., 26.11.2015 року - 12974 грн., 26.02.2016 року - 27460 грн., 22.03.2016 року - 13567, 84 грн., 29.06.2016 року - 5970 грн., 04.10.2016 року - 1513 грн., 19.07.2018 року - 2700 грн., 16.04.2018 року - 2650 грн., що підтверджується квитанціями про переказ коштів. У вказаних квитанціях призначення даних платежів не вказано.
На підтвердження часткового виконання зобов`язання відповідач надав суду документ від 17.08.2016 р., з якого вбачається, що ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 кошти в розмірі 6500 доларів США. Призначення платежу даний документ не містить, як і вказівки на те, що ці кошти прийняті в рахунок погашення зобов`язання між сторонами від 04.09.2015 року. 
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК).
Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.
Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Суд першої інстанції встановив, що укладення договору позики між сторонами підтверджується розпискою. Відповідач визнає отримання в борг 23000 доларів США від ОСОБА_1 , проте заперечує вказану суму до повернення мотивуючи тим, що ним відбувалось погашення боргу, яке не враховано судом.
Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.
Переказ коштів, поповнення картки позивача відповідачем не містить в собі запису, що це повернення саме боргу за договором позики. 
Не можна вважати, що замість відповідача борг повертав його батько ОСОБА_3 , оскільки позивач заперечує таку домовленість та отримання коштів від батька ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу. Подані квитанції, їх дублікати (частину з яких отримано ще до пред`явлення позову) про поповнення картки ОСОБА_1 не свідчать про повернення боргу ОСОБА_2 і у графі «призначення платежу» не міститься ніяких записів. 
Судом першої інстанції дана оцінка поданим відповідачем квитанціям. При цьому не засвідчення копій їх самим відповідачем не вплинуло на цю оцінку і суд не визнав ці докази недопустимими. 
Довіреність, видана ОСОБА_4 підтверджує лише обставину уповноваження ОСОБА_1 на відчуження належного ОСОБА_4 автомобіля «Фольцваген Кадді», н.з. НОМЕР_2 , і не містить жодної інформації щодо договору позики від 04.09.2015 року.
Поясненнями сторони, показами свідка не може доводитися факт виконання (в т. ч і часткового) зобов`язання за договором позики у відповідності до вимог ст. ч. 2 ст. 78 ЦПК України.
Таким чином, суд першої інстанції, дослідивши всебічно та повно обставини справи, надав правильну оцінку поданим сторонами доказам, та застосувавши норми матеріального права, дійшов обгрунтованого висновку про доведеність позовних вимог ОСОБА_1 і колегія суддів погоджується з таким висновком суду. 
Доводи та докази, на які посилався відповідач, були предметом дослідження та оцінки судом першої інстанції під час розгляду справи.
Щодо доводів апеляційної скарги про дефект представництва інтересів відповідача у даній справі слід зазначити таке.
Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право звертатися за захистом своїх прав до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. Кожному гарантується право звернутись із конституційною скаргою до Конституційного Суду України з підстав, установлених цією Конституцією, та у порядку, визначеному законом. Кожен має право після використання всіх національних засобів юридичного захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.
Частиною 4 статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
Згідно ч. 1 ст 60. ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Частиною 1 статті 64 ЦПК України передбачено, що представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.
Відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 20 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.
Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленого в постанові від 05.06.2019 року в справі № 9901/847/18 звернення до суду, в тому числі, до Верховного Суду як найвищого суду в системі судоустрою України, що забезпечує сталість та єдність судової практики [статті 17 та 36 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII)] з використанням правничої допомоги інших осіб, зокрема, адвоката, при реалізації права на справедливий суд (стаття 131-2 Конституції України, статті 16, 57 КАС та статті 10 Закону № 1402-VIII) передбачає надання до суду належних доказів дійсної волі особи, що є учасником справи, на уповноваження іншої особи на право надання правничої допомоги. Такі докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого уповноваження на момент вчинення певної процесуальної дії (докази повинні бути в оригіналі або у формі копії, якісно оформленої особою, що є учасником справи, із зазначенням назви судового органу, у якому надається правова допомога позивачу), а також стосовно охоплення такої дії дійсним колом повноважень представника, що делеговані йому особою, що реалізує право на справедливий суд. Представник повинен демонструвати повагу до суду, підтверджуючи наявність повноважень на представництво, а також не позбавляти довірителя права знати про дії представника.
Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 уклав договір про надання правової допомоги з адвокатським бюро Сергія Величка 12 лютого 2019 року, тобто до припинення права на зайняття адвокатською діяльністю адвоката Величка С.О .
Відповідно до п. 2.1. договору клієнт надав адвокатському бюро право бути його представником у судових органах України, в т. ч залучати до виконання даного договору про надання правової допомоги інших адвокатів на договірних засадах.
Повноваження ОСОБА_2 підтверджено ордером серії ВЛ №00195 від 18.02.2019 року, до якого додано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Представник відповідача ОСОБА_2 Величко С.О. є адвокатом. Право на зайняття ним адвокатською діяльністю було зупинено з 21 лютого 2019 року по 21 травня 2019 року.
02 березня 2019 року адвокатським бюро Сергія Величка укладено договір з адвокатом Чубко Д.В., згідно умов якого останній взяв на себе зобов`язання здійснювати представництво інтересів ОСОБА_2 згідно договору про надання правової допомоги № 4 від 12.02.2019 року у Володимир - Волинському міському суді Волинської області при розгляді цивільної справи № 154/3443/18 з наданням адвокатським бюро прав адвокату брати участь в судових засіданнях, давати усні та письмові пояснення по справі, подавати від імені ОСОБА_2 заяви, клопотання, ознайомлюватися з матеріалами справи та користуватися іншими процесуальними правами, передбаченими ЦПК України. Повноваження адвоката Чубка Д.В. підтверджено ордером серії BN № 000, 024696 від 02.03.2019 року.
Видані ордери відповідають вимогам чинного законодавства щодо їх оформлення і доводи апеляційної скарги щодо дефекту представництва не заслуговують на увагу.
Представником відповідача Чубко Д.В. 07 березня 2019 року подано відзив на позовну заяву про стягнення боргу з приєднанням до матеріалів справи копії розписки про отримання позивачем від відповідача грошових коштів, копій квитанцій про перерахування коштів ОСОБА_1 , подавалось клопотання про допит свідків, витребування документів. Всі клопотання представника відповідача були судом першої інстанції в судовому засіданні 07 березня 2019 року задоволені. Представники відповідача брали участь в судових засіданнях в суді першої інстанції. Будь - яких заяв від відповідача щодо здійснення неналежного представництва адвокатами під час розгляду справи до суду першої інстанції не надходило. 
Крім того, відповідач знав про існування позову до нього, проте не скористався своїми правами, передбаченим процесуальним законом щодо отримання правової допомоги від інших адвокатів, надання пояснень чи клопотань до суду першої інстанції, а діяв через своїх представників.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Судом апеляційної інстанції досліджено копії розписки, квитанції про переказ коштів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що додані до апеляційної скарги. Колегія суддів прийшла до висновку, що дані квитанції не підтверджують погашення боргу відповідачем перед позивачем за договором позики від 04 вересня 2015 року. Відповідач не довів в судовому засіданні апеляційної інстанції про часткове погашення боргу на час пред`явлення позову до суду.
Додана до апеляційної скарги відповідача його ж скарга голові КДКА Волинської області щодо застосування заходів дисциплінарної відповідальності до адвокатів Величка С.О., Чубка Д.В. не відноситься до суті правового спору та не свідчить про порушення судом першої інстанції норм процесуального права , які регулюють представництво в суді.
Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд 
            ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2  залишити без задоволення.
Рішення Володимир - Волинського міського суду від 16 грудня 2019 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді: