Ухвала
Іменем України
 
17 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 227/4317/18
провадження № 61-410ск20
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:                                                 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,
розглянув касаційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Шахта Білозерська»на постанову Донецького апеляційного суду 
від 26 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом 
до товариства з додатковою відповідальністю «Шахта Білозерська» 
(далі - ТДВ «Шахта «Білозерська») про стягнення середнього заробітку 
за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04 серпня 2012 року по 20 вересня 2018 року у розмірі 419 804 грн. 
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем і працював на посаді електрослюсаря підземного 4 розряду та був звільнений з роботи 03 серпня 2012 року. При звільненні 
з ним не було проведено повний розрахунок, а саме не сплачено компенсацію за невикористану частину щорічної відпустки у розмірі 
8 235, 38 грн. Постановою Апеляційного суду Донецької області від 19 квітня 2018 року вказана грошова компенсація була стягнута з відповідача на його користь, однак судове рішення на момент звернення до суду з цим позовом не було виконане. Посилаючись на вказане, ОСОБА_1 просив позов задовольнити.
Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області 
від 10 липня 2019 року у задоволенні позову було відмовлено. 
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Постановою Донецького апеляційного суду від 26 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області 
від 10 липня 2019 року скасовано.
Стягнуто з ТДВ «Шахта «Білозерська» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04 серпня 2012 року по 23 вересня 2019 року у сумі 100 тис. без урахування утримання податків та інших обов`язкових платежів.
У задоволенні іншої частини позову відмовлено. 
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
У січні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга 
ТДВ «Шахта «Білозерська», в якій заявник просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
У касаційній скарзі заявник зазначає, що постанову суду апеляційної інстанції було отримано ним 02 грудня 2019 року.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, 
що вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні заявлені позивачем до суду 28 вересня 2018 року, тобто більш як через 5 місяців після остаточного вирішення судом спору щодо компенсації вартості невикористаної відпустки, яка підлягає виплаті, тобто з пропуском тримісячного строку звернення з позовом 
до суду, передбаченого статтею 233 Кодексу законів про працю України.
Перевіривши доводи касаційної скарги, постійна колегія суддів дійшла наступного висновку.
Статтею 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому 
від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум 
у строки, зазначені у статті 116 цього кодексу, при відсутності спору 
про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Частиною першою статті 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
У відповідності до статтей 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що при звільненні позивача 
03 серпня 2012 року відповідачем не було проведено повний розрахунок, 
не виплачено компенсацію за невикористану частину щорічної відпустки. 
Грошова компенсація у розмірі 8 235, 38 грн була стягнута з ТДВ «Шахта «Білозерська» на користь ОСОБА_1 . постановою Апеляційного суду Донецької області від 19 квітня 2018 року та фактично виплачена (перерахована) йому згідно платіжного доручення лише 23 вересня              2019 року.
Встановивши, що відповідачем у порушення вимог статті 116 КЗпП України порушено право позивача на отримання повного розрахунку при звільненні і це порушення тривало до 23 вересня 2019 року, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 100 тис. грн, з урахуванням принципів співмірності та справедливості, правильно визначивши, що ці вимоги були заявлені позивачем 28 вересня 2019 року з дотриманням строків, визначених частиною першою статті 233 КЗпП України.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку 
про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою. 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного впровадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити 
у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів. 
Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.
Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства 
з додатковою відповідальністю «Шахта Білозерська» на постанову Донецького апеляційного суду від 26 листопада 2019 року у справі 
за позовом ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає. 
 
Судді:                                                                                                    Є. В. Синельников
 
       С. Ф. Хопта
 
       В. В. Шипович