ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

13 лютого 2020 року

м. Харків

справа № 638/5723/18
провадження № 22-ц/818/932/20
Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого - Пилипчук Н.П.,
суддів - Кругової С.С., Бурлака І.В.,

учасники справи:
позивач :  ОСОБА_1 
відповідачі:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист честі, гідності та стягнення моральної шкоди, з апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2019 року, в складі судді Аркатової К.В., в залі суду в місті Харків, 

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2018 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про захист честі, гідності та стягнення моральної шкоди, в якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь суму завданої моральної шкоди 62500 грн.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що 04.12.2017 року до апеляційного суду Харківської області надійшла апеляційна скарга на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03.10.2017 року про зміну сторони виконавчого провадження. Апеляційна скарга подана ОСОБА_2 , який діяв на підставі довіреності від імені ОСОБА_3 . У своїй апеляційній скарги відповідачі у справі звинуватили його особисто у начебто скоєнні неправових дій - використанні підроблених недержавних цінних паперах, вчинених за попередньою домовленістю з метою заволодіння грошовими коштами, які належать ОСОБА_3 . В апеляційній скарзі міститься завідомо неправдива негативна інформація про нього особисто. Розповсюджена відповідачем інформація є негативною, оскільки ця інформація частково не відповідає дійсності, частково викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або існували, але відомості про них не відповідають дійсності, тобто виконуються ознаки нанесення шкоди честі і гідності. Незаконними діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду, оскільки це спричинило порушення його нормальних життєвих зв`язків, з огляду на те, що він є інвалідом І групи, його фізичний та моральний стан значно погіршився, він постійно перебуває у стресовому стані. Моральна шкода нанесена йому виражається у душевних стражданнях, які він відчуває у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача. Враховуючи викладене, виходячи з вимог розумності та справедливості, вважає, що розмір завданої моральної шкоди складає 62500 грн.

Рішенням  Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Зазначає, що судом першої інстанції не встановлено обставини справи, що розповсюджена відповідачем інформація про підробку цінних паперів є негативною, оскільки ця інформація не відповідає дійсності, викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності, тобто вбачаються ознаки нанесення шкоди честі і гідності. Вказує на те, що суд першої інстанції порушив конституційне право апелянта (ст. 32 Конституції України) на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням недостовірної інформації. Вважає, що недоречними є посилання суду першої інстанції на рішення ЄСПЛ, які стосуються спеціальних прав журналістів на вираження своїх думок, звертає увагу суду на те, що жоден з відповідачів не є журналістом і не діяв як журналіст, обвинувачуючи апелянта у підробленні цінних паперів та інших діях. Зазначає, що розповсюджена інформація містить підґрунтя у виді тверджень, що формують безпідставну юридичну та моральну негативну оцінку про апелянта. Вказує на те, що незаконними винними діями відповідачів йому заподіяно значної моральної шкоди, оскільки це спричинило порушення нормальних життєвих зв`язків, моральна шкода, нанесена апелянту відповідачем виражається у душевних стражданням, які пов`язані з протиправною поведінкою відповідача та яку він оцінює у достатньо розумну суму 62500 грн. 

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою апеляційного суду Харківської області від 20.12.2017 року відкрито апеляційне провадження по цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03.10.2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ПФ «Левада» про стягнення заборгованості за договором позики.

Позивач вказує на недостовірність викладеної в апеляційній скарзі інформації, а саме зазначає, що у своїй апеляційній скарги відповідачі у вищевказаній справі звинуватили його особисто у начебто скоєнні неправових дій - використанні підроблених недержавних цінних паперах, вчинених за попередньою домовленістю з метою заволодіння грошовими коштами, які належать ОСОБА_3 .

Згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Частиною першою статті 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань кореспондує обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Разом з тим, згідно з частиною першою статті 28, частиною четвертою статті 32 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 297 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

За змістом частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно зі статтею 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Під діловою репутацією юридичної особи розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Оціночні судження не можуть бути предметом судового захисту, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 8 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»).

ОСОБА_1 вказує, що відповідачі поширюють неправдиву інформацію у начебто скоєнні неправомірних дій, вчинених за попередньою домовленістю з метою заволодіння грошовими коштами, які належать ОСОБА_3 .
Такі доводи ОСОБА_1 є безпідставними.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що шляхом викладення певних відомостей в апеляційній скарзі ОСОБА_2 реалізував своє право на судовий захист, що неможна вважати розповсюдженням недостовірної інформації.

Колегія суддів не вважає доведеним, що метою звернення до апеляційного суду з апеляційною скаргою було поширення недостовірної інформації, а не реалізація відповідно свого конституційного права, визначеного ст. 129 Конституції України.

Враховуючи положення статей 28, 34, 68, 129 Конституції України, ст. 30 Закону України « Про інформацію», статей 16, 94, 201, 277, 302,1167 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» підстави для задоволення позову відсутні.

Суд першої інстанцій правильно вирішив спір по суті та ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, які не підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, та керуючись ст. 375 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу та залишити судове рішення без змін, так як судове рішення першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку, відповідно до статті 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий -                                                                     Н.П. Пилипчук

Судді -                                                                        І.В. Бурлака 

                                                                               С.С. Кругова