У х в а л а
 
24 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 727/12922/18
 
провадження № 61-2908ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю., 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 березня 2019 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 28 грудня 2019 року у справі за позовом міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, інфляційних втрат та 3 % річних,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2018 року міське комунальне підприємство «Чернівцітеплокомуненерго» (далі - міське КП «Чернівцітеплокомуненерго») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення боргу за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії, інфляційних втрат та 3 % річних.
Свої вимоги обґрунтовувало тим, що міським КП «Чернівцітеплокомуненерго» надано послуги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з постачання теплової енергії до квартири АДРЕСА_1 . Між міським КП «Чернівцітеплокомуненерго» та ОСОБА_1 укладено договір від 16 липня 2007 року про надання послуг з централізованого опалення, ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок. 
Оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не виконували свій обов`язок з оплати послуг з централізованого опалення з жовтня 2016 року по липень 2018 року, тому міським КП «Чернівцітеплокомуненерго» у вересні 2017 року подано до суду заяву про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 суму боргу за теплову енергію.
Шевченківським районним судом м. Чернівці від 28 грудня 2017 року видано судовий наказ.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 січня 2018 року судовий наказ скасовано.
Враховуючи викладене, міське КП «Чернівцітеплокомуненерго» просило суд стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на свою користь заборгованість у  розмірі 7 921 грн 51 коп., з яких: оплата послуг за постачання теплової енергії з жовтня 2016 року по 31 липня 2018 року у розмірі 6874 грн 09 коп., інфляційні втрати у розмірі 803 грн 96 коп., 3 % річних у розмірі 243 грн 46 коп. солідарно.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 березня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь міського КП «Чернівцітеплокомуненерго» заборгованість у  розмірі 7 921 грн 51 коп., з яких: оплата послуг за постачання теплової енергії з жовтня 2016 року по 31 липня 2018 року у розмірі 6874 грн 09 коп., інфляційні втрати у розмірі 803 грн 96 коп., 3 % річних у розмірі 243 грн 46 коп. солідарно. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 28 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 березня 2019 року у частині стягнення    з     ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь міського КП «Чернівцітеплокомуненерго» судових витрат у розмірі 1 762 грн солідарно змінено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь міського КП «Чернівцітеплокомуненерго» судові витрати у розмірі 881 грн. з кожного. У решті рішення суду залишено без змін.
11 лютого 2020 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в  якій просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, й   ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог міського КП «Чернівцітеплокомуненерго» з проведенням розрахунку.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був установлений у розмірі 2 102 грн.
Ціна позову у справі становить 7 921 грн 51 коп., яка станом на 01 січня 2020  року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102*100=210 200), тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною. 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню. Таких випадків не встановлено й Верховним Судом. 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на  судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, статтями 175, 176 пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 березня 2019 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від   28   грудня 2019 року у справі за позовом міського комунального     підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, інфляційних втрат та 3 % річних відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                       О. М. Осіян

 
                                                                                                                         О. В. Білоконь

 
                                                                                                                          Н. Ю. Сакара