ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

05 лютого 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/3470/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Білак С.В. (доповідач), суддів:  Олефіренко Н.А., Шальєвої В.А., секретар судового засідання – Лащенко Р.В., представника позивача – Коваленко Д.П., представника відповідача – Юшкіна О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Криворізького міського відділу Управління поліції охорони в Дніпропетровській області 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.06.2019 року в адміністративній справі №160/3470/19 (головуючий суддя у 1 інстанції 
за позовом   ОСОБА_1  
до  Криворізького міського відділу Управління поліції охорони в Дніпропетровській області   про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1   звернувся до суду з позовом до Криворізького міського відділу Управління поліції охорони в Дніпропетровській, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби;
-   зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби за повних 13 років вислуги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;
- стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку, починаючи з 22 жовтня 2018 року по день постановлення рішення суду, з розрахунку 372 грн. 58 коп. середньоденного розміру грошового забезпечення за кожен день затримки розрахунку.
Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідачем при звільненні позивача зі служби в поліції в порушення норм чинного законодавства не було проведено з ним розрахунку, а саме: не виплачена одноразова грошова допомога при звільненні. 23.11.2018 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Криворізького міського відділу Управління поліції охорони в Дніпропетровській області підполковника поліції Купельського О. І. із скаргою щодо здійснення йому виплати вихідної допомоги при звільненні зі служби та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Листом відповідача від 07 грудня 2018 року №4-21/47/01-2018 останньому відмовлено у виплатах та повідомлено, що відсутні правові підстави для виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої ч. 2 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Таким чином, позивач вважає, що бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати йому одноразової грошової допомоги при звільненні та не виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні є протиправною.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 червня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Криворізького     міського відділу управління поліції охорони в Дніпропетровській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби. Зобов`язано Криворізький міський відділ управління поліції охорони в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби за повних 13 років вислуги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у розмірі 25     441 грн. 52 коп. Cтягнуто з Криворізького міського відділу управління поліції охорони в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку, починаючи з 23 жовтня 2018 року по 12 червня 2019 року, з розрахунку 378 грн. 97 коп. середньоденного розміру грошового забезпечення за кожен день затримки розрахунку у розмірі 60 256  грн. 23 коп. Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Криворізького міського відділу управління поліції охорони в Дніпропетровській області.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким у задоволені позову відмовити повністю.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, його висновки не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. 
В відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін. 
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13.08.2019 року у складі колегії суддів: суддя – доповідач Головко О.В., судді: Суховаров А.В. та Ясенова А.С., апеляційну скаргу задоволено частково.  Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 червня 2019 року в частині визначення суми 25 441 грн. 52 коп. зобов`язання Криворізький міський відділ управління поліції охорони в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби за повних 13 років вислуги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а також стягнення з Криворізького міського відділу управління поліції охорони в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, починаючи з 23 жовтня 2018 року по 12 червня 2019 року, з розрахунку 378 грн. 97 коп. середньоденного розміру грошового забезпечення за кожен день затримки розрахунку у розмірі 60256 грн. 23 коп. – скасовано та прийнято в цій частині нову постанову про відмову в задоволенні позову. В частині розподілу судових витрат рішення суду першої інстанції змінено зменшено суму стягнення на користь ОСОБА_1 пропорційно задоволеним вимогам, визначити належну до стягнення суму у розмірі 512 грн. В іншій частині рішення  суду першої інстанції залишено без змін.
З рішенням апеляційного суду не погодився позивача та подав на нього касаційну скаргу.
Так, постановою Верховного Суду від 19.12.2019 року касаційну скаргу задоволено частково. Постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2019 року в частині стягнення суми одноразової грошової допомоги 25 441 грн. 52 коп. та стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, починаючи з   23 жовтня 2018 року по 12 червня 2019 року, з розрахунку 378 грн. 97 коп. середньоденного розміру грошового забезпечення за кожен день затримки розрахунку у розмірі 60 256 грн. 23 коп. скасовано, справу №160/3470/19 в цій частині та направлено на новий розгляд до Третього апеляційного адміністративного суду. В іншій частині постанову Третього апеляційного адміністративного суду від   13 серпня 2019 року залишено в силі.
На виконання постанови Верховного Суду від 19.12.2019 року справу №160/3470/19 направлено до Третього апеляційного адміністративного суду та розподілено колегії суддів у складі судді-доповідача Білак С.В. та суддів Шальєвої В.А. та Олефіренко Н.А. 
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 13.01.2020 року прийнято адміністративну справу №160/3470/19 за апеляційною скаргою  Криворізького міського відділу Управління поліції охорони в Дніпропетровській області  на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.06.2019 року в адміністративній справі №160/3470/19 до свого провадження та призначено апеляційний розгляд справи №160/3470/19 у судове засіданні на 05 лютого 2020 року.  
Представник позивача у судовому засіданні просив відмовити у задоволені апеляційної скарги.
Представник відповідача у судовому засіданні просив задовольнити апеляційну скаргу. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представників сторін, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Так, Верховний Суд в постанові від 19.12.2019 року погодився з судом першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог про нарахування та виплати одноразової грошової допомоги позивачу при звільненні та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.  
Разом з тим, Верховним Судом було зазначено, що оскільки правильність розрахунків в частині суми одноразової грошової допомоги та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні  суд апеляційної інстанції не перевіряв та відповідної оцінки їм не надавав то, рішення суду апеляційної інстанції в цій частині підлягає скасуванню та направленню на новий розгляд.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного. 
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що відповідно до наказу Криворізького міського відділу управління поліції охорони в Дніпропетровській області від 17 жовтня 2018 року №130 о/с ОСОБА_1 звільнений з 22 жовтня 2018 року з посади лейтенанта поліції (спеціальний жетон №0020814), заступника командира взводу реагування Криворізького міського відділу управління поліції охорони в Дніпропетровській області, з утриманням коштів за використану чергову відпустку в кількості 01 доба. Вислуга на день звільнення в календарному обчисленні складає: 13 років 00 місяців 00 днів, в пільговому обчисленні 13 років 02 місяця 27 днів. Підстава для звільнення: підпункт 7 пункту 1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про національну поліцію».  Посада, яку займав позивач, відноситься до категорії посад, служба на яких дає право на пенсію за Законом №2262-ХІІ.
За змістом преамбули Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" цей     Закон     визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.
Відповідно до ч. 2     ст. 9 Закону № 2262-ХІІ     особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим     Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Аналогічне положення закріплено в абзаці четвертому пункту 10     постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" від 17.07.1992 р. № 393     (далі - Порядок № 393), за змістом якого військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Наведені положення пункту 10 Порядку № 393 не пов`язують виплату одноразової грошової допомоги з набуттям особою права на пенсію.
Отже, системний аналіз наведених положень Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" дає підстави для висновку, що ч. 2 ст. 9 цього Закону встановлює дві підстави для виплати одноразової грошової допомоги зазначеним у ній особам, зокрема, це особи, які мають право на пенсію та звільнені зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини за наявності вислуги років 10 років і більше.
Водночас, згідно з абзацом четвертим пункту 10     постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" від 17.07.1992 р. № 393     (далі - Порядок № 393) особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Із аналізу зазначеної норми вбачається, що право на отримання одноразової грошової допомоги, яка має разовий характер, зокрема, особами начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, у розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби пов`язане з наявністю 10 річної вислуги та звільненням з передбачених підстав, зважаючи на що не набуття права на пенсію цих осіб не може нівелювати їх право на отримання зазначеної допомоги за умови наявності 10 і більше років вислуги.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.10.2018р. у справі № 826/27472/15.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач набув право на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. З вказаним висновком суду першої інстанції також погодився і Верховний Суд в постанові від 19.12.2019 року. 
Згідно з довідкою від 07.12.2018 року, яка видана бухгалтером ОСОБА_2 про доходи ОСОБА_1 за період з серпня 2018р. по жовтень 2018р., позивачу за попередній відпрацьований місяць перед звільненням (вересень 2018 року) нараховано грошове забезпечення в розмірі 7828,19 грн.
Виходячи з викладеного, 25 % місячного грошового забезпечення складає 1957,04 грн. (7828,19 грн. х 25 %).
З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що одноразова грошова допомога, яка підлягає виплаті позивачу за 13 повних відпрацьованих календарних років становить 25441,52 грн. (1957,04 грн. х 13 років). 
Належних доказів та обґрунтованих пояснень з приводу цього відповідачем не надано.  
Щодо стягнення з відповідача на  користь позивача  середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, починаючи з 22 жовтня 2018 року по день постановлення рішення суду, то Верховний Суд в постанові від 19.12.2019 року дійшов висновку про обґрунтованість вказаних позовних вимог, оскільки хоча питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення, це питання врегульоване КЗпП України, а саме ст. ст. 116 та 117 КЗпП України. 
Так, відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
У разі не проведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.
Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100     затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).
Згідно п.1 Порядку №100 цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати (п.п. л).
Відповідно до абз.3 п.2 Порядку №100 у випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Пунктом 8 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Згідно з довідки про доходи від 07.12.2018 року заробітна плата позивача за вересень 2018 року та жовтень 2018 року становить 13   264,24 грн. (7828,19 в жовтні (20 робочих календарних днів) та 5436,05 за жовтень (15 робочих календарних днів)). Відтак, середньоденний заробіток становить: 13 264,24 грн. / 35 днів = 378,97 грн.
Так, час затримки розрахунку становить 159 робочих днів (з 23.10.2018 р. по 12.06.2019).
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні становить 60256,23 грн. (середньоденний заробіток 378,97 грн. х 159 днів) та підлягає стягненню на користь позивача.
Належних доказів та обґрунтованих пояснень з приводу цього відповідачем не надано.  
За таких обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову. 
Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права та норми процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції судового рішення.
Керуючись статтями 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -  
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Криворізького міського відділу Управління поліції охорони в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.06.2019 року в адміністративній справі №160/3470/19 за позовом   ОСОБА_1  до  Криворізького міського відділу Управління поліції охорони в Дніпропетровській області   про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.06.2019 року в адміністративній справі №160/3470/19 - залишити без змін.
Вступна та резолютивна частини постанови складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 05.02.2020 року, в повному обсязі постанова складена 10.02.2020 року. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.    

Головуючий - суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва