Ухвала
 
02 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 334/8395/18
 
провадження № 61-3216ск20  
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Тітова М. Ю. розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1  на ухвалу Ленінського районного суду містаЗапоріжжя від 12 листопада 2019 року та постанову Запорізького  апеляційного суду від 09 січня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
 
встановив:
 
У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом.
 
Ухвалою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 12 листопада 2019 року цивільну справу за позовом   ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу передано на розгляд господарського суду Запорізької області, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» (№908/2828/19).
 
Постановою Запорізького  апеляційного суду від 09 січня 2020 року вищевказану ухвалу змінено, виключивши із її мотивувальної частини посилання на статтю       31 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
 
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Касаційного цивільного суду             у складі Верховного Суду із касаційною скаргою на вищевказані судові рішення.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини другої статті 406 ЦПК України скарги на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду першої інстанції чи постанови суду апеляційної інстанції, включаються до касаційної скарги на відповідне рішення чи постанову. У разі подання касаційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення чи постанови суду, суд повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.
 
У пункті 2 частини першої статті 389 ЦПК України встановлено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі в справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити                    у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду       в апеляційному порядку.
 
Ухвала щодо передачі справи на розгляд іншого судуу цьому переліку відсутня. 
 
Постанова суду апеляційної інстанції, прийнята за наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції щодопередачі справи на розгляд іншого судуне входить до переліку судових рішень, які можуть бути предметом оскарження у касаційному порядку в контексті положень частини першоїстатті 389, тому таке судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.
 
Однією з основних задач судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом  (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Оскільки оскарження в касаційному порядку ухвали Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 12 листопада 2019 рокута постанови Запорізького  апеляційного суду від 09 січня 2020 року не передбачено нормами чинного ЦПК України, касаційна скарга   ОСОБА_1 підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись статтею 406 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду,
 
ухвалив:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1  на ухвалу Ленінського районного суду містаЗапоріжжя від 12 листопада 2019 року та постанову Запорізького  апеляційного суду від 09 січня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулуповернути заявникові.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                   М. Ю. Тітов