УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 671/1362/19
Провадження № 22-ц/4820/337/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 лютого 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., П`єнти І.В.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу №671/1362/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 18 листопада 2019 року (суддя Бабій О.М., повне судове рішення складено 22 листопада 2019 року) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, суд 
у с т а н о в и в : 
У липні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі – Банк), звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначало, що відповідно до укладеного договору б/н від 23 березня 2011 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 13000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач у заяві підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Взяті на себе за кредитним договором зобов`язання ОСОБА_1 не виконав, у зв`язку з чим станом на 02 липня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 30878,30 грн, у тому числі: 10497,55 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту, 16784,16 – пеня за прострочене зобов`язання, 1650 – пеня за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн, 500 грн – штраф фіксована частина, 1446,59 – штраф процентна складова.
Зазначену заборгованість позивач просив стягнути з відповідача.
Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 18 листопада 2019 року в позові відмовлено.
АТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Суд не взяв до уваги, що відповідач висловив свою згоду з формою договору, його умовами та підписав 23 березня 2011 року анкету-заяву і довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», у якій зазначені процентна ставка за користування кредитом, розмір і строк внесення щомісячних платежів, розмір комісії, штрафні санкції за порушення зобов`язання. Кредитний договір є договором приєднання, а тому не вимагає підпису відповідача під публічно розміщеними Умовами та правилами надання банківських послуг. Банк зазначає, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. При цьому допустив однобічність та неповноту судового розгляду, не встановив дійсних прав та обов`язків сторін, які випливають з кредитного договору, не перевірив розрахунок заборгованості.
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що 23 березня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 3000 грн. Укладення договору відбулося шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.
Наведене підтверджується матеріалами справи. 
Суд посилався на недоведеність збільшення кредитного ліміту та не встановлення умов, на яких надавався кредит. Такий висновок суду не відповідає обставинам справи, а тому заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги в цій частині. Проте, це не призвело до неправильного вирішення справи.
Із наявної у матеріалах справи довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с.11) вбачається, що сторони погодили процентну ставку за користування кредитом 2,5%, розмір і строк внесення щомісячних платежів, розмір комісії, штрафні санкції за порушення зобов`язання.
У вересні 2011 року Банк фактично збільшив кредитний ліміт до 13000 грн і ОСОБА_1 після цього користувався кредитними коштами (понад 3000 грн), повертав кредит, що підтверджується випискою по рахунку (а.с.72-75).
Рішення про відмову в позові суд мотивував недоведеністю вимог.
Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону. 
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження вимог Банк надав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. 
За розрахунком позивача станом на 02 липня 2019 року за кредитним договором виникла заборгованість у розмірі 30878,30 грн, у тому числі: 10497,55 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту, 16784,16 – пеня за прострочене зобов`язання, 1650 – пеня за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн, 500 грн – штраф фіксована частина, 1446,59 – штраф процентна складова.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
В силу статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).
За приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. 
Частинами першою і другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. 
Матеріали справи не містять підтверджень, що саме наявний у матеріалах справи витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними при підписанні анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. 
З огляду на мінливий характер Умов та правил надання банківських послуг, відсутність підпису відповідача, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви. 
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Тому, правильним є висновок суду першої інстанції, що без наданих підтверджень витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору. 
Згідно з ч. 1, ч. 5 і ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивач не надав належних і достатніх доказів на підтвердження наявності заборгованості ОСОБА_1 за простроченим тілом кредиту у розмірі 10497,55 грн, а відповідно щодо законності нарахування штрафних санкцій.
Із розрахунків позивача (а.с.6-9) та виписки по рахунку (а.с.72-75) вбачається, що станом на червень 2015 року заборгованість відповідача за кредитом складала 12373,47 грн, за процентами на поточну заборгованість – 373,92 грн. У період з липня 2015 року по 02 липня 2019 року (дата, на яку нарахований борг згідно з позовними вимогами) ОСОБА_1 кредитними коштами не користувався, погасив заборгованість: за тілом кредиту у розмірі 11941,09 грн, за простроченим тілом кредиту – 4198,09 грн, сплатив пеню – 3166,02 грн. Заборгованості за процентами немає. За тілом і простроченим тілом кредиту сплачена сума складає 16139,18 грн і є більшою суми заборгованості за договором станом на червень 2015 року
Отже, висновок суду про недоведеність позовних вимог є обґрунтованим. 
Доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б впливали на законність судового рішення. 
З урахуванням наведеного вище, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для задоволення позову.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.  
 
Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 18 листопада 2019 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. 
Суддя-доповідач О.І. Талалай 

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта