ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/3150/19                                                                Суддя (судді) першої інстанції: Житняк Л.О.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 січня 2020 року                                                                               м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого – судді            Ключковича В.Ю.,
суддів          Парінова А.Б.,                 
                                                                                                            Беспалова О.О.,          
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2019 року (прийняте в порядку спрощеного позовного провадження, в порядку письмового провадження, суддя Житняк Л.О.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними дій та скасування пункту протоколу, зобов`язання вчинити певні дії, - 

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, у якому просив:
- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги та скасувати п.33 протоколу №118 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги та компенсаційних виплат від 13.09.2019;
- зобов`язати відповідача прийняти рішення про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 1 групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у розмірі 120-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2019.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2019 року позов задоволено частково; визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги; визнано протиправним та скасовано п.33 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги та компенсаційних виплат від 13.09.2019 №118; зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням І групи інвалідності та прийняти відповідне рішення з урахування висновків, що викладені у даному рішенні суду; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, в якій просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2019 року та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 
В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що ОСОБА_1 проходив строкову військову службу, та 20.04.1985 його звільнено зі строкової військової служби, а в період із 02.10.1986 по 29.01.1987 виконував обов`язки військової служби при ЛПА на ЧАЕС та 02.07.2019, під час первинного огляду органами МСЕК, його визнано особою з інвалідністю 1-ої групи в наслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при ЛПА на ЧАЕС, а значить позивач мав статус військовозобов`язаного,  а не військовослужбовця. Відтак, оскільки позивач отримав групу інвалідності понад тримісячний строк після закінчення зборів, то позивач помилково вважає, що має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням І групи інвалідності, що підтверджується практикою Верховного Суду, зокрема постановою Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №750/5074/17, від 15 березня 2019 року по справі №823/2144/17.
29.01.2020 від позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
У відзиві позивач вказує, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо застосування ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що пов`язується не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби, і аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 10.07.2018 у справі №816/488/16, від 22.03.2018 справа № 288/349/17, від 26.06.2018 по справі №264/8156/15-а.
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів зазначає наступне.
Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 12.04.1983 по 20.04.1985 (що підтверджується записами у військовому квитку НОМЕР_1 ) ОСОБА_1 проходив строкову військову службу, а у період з 1986 по 1987 роки позивач проходив військові навчальні збори строком 119 днів, та з 02.10.1986 по 28.01.1987 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.20-25, т.1). Наведене також підтверджується довідкою від 28.01.1987 №328, довідкою від 28.01.1987 №329 та довідкою від 12.03.2015 №179/1/2702 (а.с.26-28, т.1).
21.06.2019 Центральною міжвідомчою експертною комісією на засіданні №67 встановлено, що захворювання ОСОБА_1 (центральний рак правої легені, T2N2M1, ст.4 кл. гр.4) пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, про що виданий Експертний висновок від 24.06.2019 №4282 (а.с.18, т.1).
Довідкою до акта огляду медико—соціальною експертною комісією серія 12 ААБ №493957 від 02.07.2019 встановлено позивачу ІА (першу) групу інвалідності за захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС безтерміново, та 16.07.2019 видано посвідчення Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році серія НОМЕР_2 безстроково, група інвалідності І (а.с.4, т.1).
06.08.2019 позивачу видано посвідчення серії НОМЕР_3 особи з інвалідністю ІА групи, що має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни (а.с.19, т.1).
Враховуючи наведене, 07.08.2019 ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки з заявою про виплату одноразової грошової допомого у зв`язку із встановленням І групи інвалідності захворювання, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Разом із заявою позивачем було подано копію паспорта та ідентифікаційного коду, копію довідки МСЕК, копію військового квитка, копію експертного висновку, копію архівної довідки, копію посвідчення ліквідатора ЧАЕС копія посвідчення інваліда війни.
30.09.2019 позивач отримав лист від 24.09.2019 №5/4247с, яким Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки повідомляв про розгляд питань, пов`язаних з призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, та надав копію Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 13.09.2019 №118 (далі - Витяг з протоколу від 13.09.2019 №118).
У Витязі з протоколу від 13.09.2019 №118, а саме у п.33, зазначено, що заявник брав участь у зборах з ліквідації аварії на ЧАЕС в 1987 році та мав статус військовозобов`язаного, а не військовослужбовця. При цьому, заявнику інвалідність встановлено понад 3-місячний термін після закінчення зборів, визначений п.6 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Враховуючи вищевикладене, комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .
Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції дійшов висновку, що застосування ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пов`язується не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби, а тому позивач має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги як інваліду І групи з 02.07.2019 відповідно до ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частина перша ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 26.03.1992 №2232-XII (далі – Закон №2232-XII) встановлює, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до ч. 9 ст. 163 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі – Закон №2011-ХІІ) порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі – Порядок № 975).
Відповідно до п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:
у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;
у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Отже, законодавством визначено, що моментом виникнення права є дата встановлення інвалідності.
Тому, застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент встановлення позивачу І групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з  ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (липень 2017 року), а саме Закон № 2011-ХІІ, у редакції Закону України від 06.12.2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яка діє з 1 січня 2017 року та Порядок №975.
Згідно з ч.1 ст.16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Отже, одноразова грошова допомога є гарантованою державою виплатою лише тим особам, які за цим Законом мають право на її отримання.
Пунктом 6 частини 2 статті 16 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.
Отже, цією нормою встановлено особливий порядок правового регулювання виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям строкової військової служби, військовозобов`язаним або резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, тобто є спеціальною правовою нормою, що містить особливі критерії для встановлення умов виплати одноразової грошової допомоги таким особам, зокрема:
особливі суб`єкти отримання допомоги - військовослужбовцям строкової військової служби, військовозобов`язаним або резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві;
визначений час настання інвалідності - при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві;
відсутність умови про настання інвалідності після закінчення тримісячного строку після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві.
Аналогічний підхід закріплено Порядком №975.
Так, відповідно до пп. 3 п. 6 вказаного Порядку одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному чи резервісту під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження таких зборів, служби у військовому резерві.
Цією ж нормою визначено розмір такої допомоги при дотриманні особливих критеріїв для встановлення умов виплати одноразової грошової допомоги.
Виходячи із аналізу вищенаведених правових норм з урахуванням правових позицій Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 26.02.2019 у справі №806/1989/18, від 22.03.2019 у справі №2340/2993/18, від 20.11.2018 у справах №750/5074/17 та № 820/1835/18, які відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України обов`язкові для врахування судами нижчих інстанцій, суд апеляційної інстанції приходить висновку, що п.6 ч.2 ст.16 Закону №2011-ХІІ (у редакції, чинній з 1 січня 2017 року) для військовослужбовців строкової військової служби, військовозобов`язаних або резервістів, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право цих осіб на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження таких зборів, служби у військовому резерві.
У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції ст.16 Закону №2011-ХІІ після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби, військовозобов`язаних або резервістів, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, не виникає.
Згідно з даними військового квитка позивача НОМЕР_1 ОСОБА_1 проходив дійсну строкову військову службу та був звільнений у запас 20.04.1985.
Закон №2232-ХІІ розрізняє види військової служби (стаття 2) і встановлює категорії, на які поділяються громадяни України щодо військового обов`язку, зокрема: військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.
Оскільки позивач був звільнений у запас, він є військовозобов`язаним, який був призваний на спеціальні (військові) збори для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
З 02.10.1986 по 28.01.1987 позивач, як військовозобов`язаний, призваний на військові збори. приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.20-25, т.1). Наведене також підтверджується довідкою від 28.01.1987 №328, довідкою від 28.01.1987 №329 та довідкою від 12.03.2015 №179/1/2702 (а.с.26-28, т.1).
Інвалідність І групи (з причинним зв`язком захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС) позивачу встановлена з 02.07.2019.
Доводи позивача про те, що, беручи участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, він був у статусі військовослужбовця, до яких відносились і військовозобов`язані відповідно до примітки до ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», також є безпідставними і не можуть бути взяті судом до уваги з огляду на наступне.
Примітка до ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відносить до військовослужбовців різного роду осіб, причетних до військової служби, в тому числі і військовозобов`язаних лише для цілей цього Закону, зокрема, з метою визначення осіб, які належать до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Між тим, ст. 40 вказаного Закону не ототожнює поняття військовозобов`язані та військовослужбовці.
Визначення вжитих у Законі України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» понять військовозобов`язаний, резервіст, військовослужбовець, розкрито у Законі України «Про військовий обов`язок і військову службу», який також їх не ототожнює (ч. 9 ст. 1).
Відтак, помилковим є доводи позивача про те, що будучи в статусі військовозобов`язаного під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, він відносився до військовослужбовця, а тому він має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно Закону №2011-ХІІ.
Аналогічний підхід до застосування наведених вище правових норм висловлено у постанові Верховного Суду від 15.03.2019 (справа № 823/2144/17), від 15.05.2019 (справа № 806/1969/18), від 05.08.2019 (справа №2340/4995/18).
Отже, інвалідність позивачу встановлена після закінчення тримісячного строку з дня закінчення військових зборів. 
Відтак, колегія суддів приходить висновку, що позивач не набув права на отримання зазначеної допомоги відповідно до вимог Закону №2011-XII (у редакції на час встановлення позивачу інвалідності) та Порядку №975.
За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню.
Щодо висновків суду першої інстанції про необхідність врахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 10.07.2018 у справі №816/488/16, від 22.03.2018 у справі №288/349/17, від 26.06.2018 у справі №264/8156/15-а, колегія суддів зазначає, що судова палата для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду Верховного Суду у постанові від 26 червня 2018 року по справі №750/5074/17 відійшла від своїх попередніх позицій про те, що військовослужбовці строкової військової служби мають право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги, у разі встановленні їм інвалідності, незалежно від часу її настання, а також посилання на справи №813/1576/17, №816/488/16 є необґрунтованим, оскільки Верховний Суд у цих справах вказував на неналежний розгляд заяв осіб, які звернулися за отриманням спірної допомоги, та не надавав оцінку суті правовідносин, що мають місце у даній справі.
Отже, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні та є підставою для його скасування.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
У відповідності до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що порушення норм матеріального права та неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, призвели до помилкового вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними дій та скасування пункту протоколу, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                              В.Ю. Ключкович

Судді                                                                                         А.Б. Парінов

                                                                                                          О.О. Беспалов