П О С Т А Н О В А
Іменем  України
 
11 грудня 2019 року
м. Київ
 
Справа № 628/775/18
Провадження № 14-511цс19
 
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Ткачука О.С.,
суддів  Антонюк Н.О., Анцупової Т.О., Бакуліної С.В., Британчука В.В., Власова Ю.Л., Гриціва М.І., Гудими Д.А., Єленіної Ж.М., Золотнікова О.С., Кібенко О.Р., Князєва В.С., Лобойка Л.М., Лященко Н.П., Прокопенка О.Б., Пророка В.В., Рогач Л.І., Ситнік О.М., Яновської О.Г.
розглянула у порядку письмового провадження справу за позовом заступника керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області, Куп`янського відділу Ізюмської місцевої прокуратури до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Ранг» про визнання незаконним наказу, визнання недійсними договорів оренди та суборенди земельної ділянки, скасування державної реєстрації за касаційною скаргою заступника прокурора Харківської області на постанову Харківського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року, прийняту у складі суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,                          Сащенко І.С.
ІСТОРІЯ СПРАВИ                                                                     
Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог 
1. У березні 2018 року заступник керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що наказом Головного управління Держземагентства у Харківській області (далі - ГУ Держземагентства у Харківській області), правонаступником якого є ГУ Держгеокадастру у Харківській області,                 ОСОБА_1 строком на 49 років надано в оренду земельну ділянку державної власності сільськогосподарського призначення площею 17,0080 га, що розташована за межами населеного пункту на території Кіндрашівської сільської ради Куп`янського району Харківської області для ведення фермерського господарства. На виконання цього наказу між ними укладено та зареєстровано договір оренди. Надалі ГУ Держгеокадастру у Харківській області надало ОСОБА_1 згоду на передачу в суборенду вказаної земельної ділянки, на підставі якої між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Ранг» (далі - ФГ «Ранг») укладено та зареєстровано договір суборенди цієї земельної ділянки.
2. Посилаючись на те, що дії з передачі спірної земельної ділянки вчинено ОСОБА_1 як фізичною особою, що є порушенням вимог ст. 14 Закону України «Про фермерське господарство», заступник керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської областіпросив визнати незаконним та скасувати наказ ГУ Держземагентствау Харківській області від 26 вересня 2014 року № 2305-СГ «Про надання в оренду земельної ділянки»; визнати недійсним договір оренди земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення площею 17,0080 га, що розташована за межами населеного пункту на території Кіндрашівської сільської ради Куп`янського району Харківської області, укладений 21 листопада 2014 року між ГУ Держземагентства у Харківській області та ОСОБА_1  і скасувати його державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; визнати недійсним договір суборенди вказаної земельної ділянки, укладений 06 січня 2017 року між ОСОБА_1 і ФГ «Ранг» та скасувати державну реєстрацію права суборенди земельної ділянки; зобов`язати ОСОБА_1 повернути цю земельну ділянку державі в особі ГУ Держгеокадастру у Харківській області. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
3. Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 04 вересня 2018 року у задоволенні позову відмовлено. 
4. Рішення суду мотивовано тим, що заява ОСОБА_1 про надання йому в оренду земельної ділянки не відповідає вимогам ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство», оскільки не містить визначених цією статтею   відомостей, а саме: кількість членів фермерського господарства і перспектив діяльності фермерського господарства на відповідній земельній ділянці. Тобто, ГУ Держземагентства у Харківській області не пересвідчилося в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого виду. Натомість суд не вбачає в діях ОСОБА_1 вини в неправильному оформленні цієї заяви, оскільки він виконав усі вимоги зазначеного органу з надання необхідних документів для оформлення землі в оренду і ГУ Держземагентства у Харківській області таку заяву разом з документами вважало достатніми для оформлення землі в оренду. Тобто ОСОБА_1 законним шляхом, добросовісно набув земельну ділянку в оренду, після чого створив Фермерське господарство «Приоскільне» (далі - ФГ «Приоскільне»), сплачував орендну плату за землю. Оскільки за договором оренди земельної ділянки, укладеним 21 листопада 2014 року з ГУ Держземагентства у Харківській області, орендарем є ОСОБА_1 , згоду на передачу її в суборенду він отримав як фізична особа, тому, укладаючи договір суборенди цієї земельної ділянки, ОСОБА_1 діяв правомірно.                    З огляду на положення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентну практику Європейського суду з прав людини, задоволення позову становитиме непропорційне втручання у право ОСОБА_1 на мирне володіння майном, а тому немає підстав для його задоволення.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
5. Постановою Харківського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 04 вересня 2018 року скасовано, провадження у справі закрито з підстав, передбачених ст. 255, 377 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 
6. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що оскільки відповідач після отримання земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарствастворив ФГ «Приоскільне», то у спірних правовідносинах відбулася фактична заміна орендаря і обов`язки землекористувача перейшли до суб`єкта господарювання - юридичної особи з дня створення фермерського господарства. Оскільки сторонами у спірних правовідносинах є ОСОБА_1 як засновник ФГ «Приоскільне» та прокуратура, що звернулася до суду за захистом інтересів держави, апеляційний суд зробив висновок про те, що спір за своїм суб`єктним складом й характером правовідносин підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
7. У січні 2019 року заступник прокурора Харківської області подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Харківського апеляційного суду від 22 листопада 2018 рокута направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на те, що право оренди на підставі спірного договору оренди зареєстроване за ОСОБА_1 як за фізичною особою, тому саме він є учасником спірних відносин і справа підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
8. Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.
9. 01 серпня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду відмовив заступнику прокурора Харківської області у задоволенні клопотання про проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) Генеральної прокуратури України і прокуратури Харківської області та призначив справу до судового розгляду.
10. 14 серпня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду відповідно до ч. 6 ст. 403 ЦПК України передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
11. Відповідно до ч. 6 ст. 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції.
12. Враховуючи те, що заявник оскаржуєпостанову Харківського апеляційного суду від 22 листопада 2018 рокуз підстав порушення правил предметної юрисдикції, справа підлягає розгляду Великою Палатою Верховного Суду.
13. 11 вересня 2019 року Велика Палата Верховного Суду прийняла зазначену справу до провадження та призначила до розгляду в порядку письмового провадження.
Позиція Великої Палати Верховного Суду
14. Велика Палата Верховного Суду, заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи та матеріали справи, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
15. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
16. Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин. 
17. При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
18. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
19. Частинами 2, 3 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
20. Статтею 20 ГПК України встановлені особливості предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів, якими уточнено коло спорів, що розглядаються господарськими судами, та встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (в тому числі землю), крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.
21. Особливості участі прокурора в розгляді справ визначено у ст. 56 ЦПК України, ст. 53 ГПК України, за змістом положень яких у разі прийняття судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.
22.  У цій справі заступник керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області звернувся до суду в інтересах держави з цивільним позовом до фізичної особи про визнання незаконним наказу, визнання недійсними договорів оренди та суборенди земельної ділянки, скасування державної реєстрації та зобов`язання повернути земельну ділянку державі в особі ГУ Держгеокадастру у Харківській області. ФГ «Приоскільне» як юридична особа зареєстроване в установленому законом порядку (09 вересня 2016 року) після отримання ОСОБА_1 прав на земельну ділянку, виділену для ведення фермерського господарства (21 листопада 2014 року), а тому спір підвідомчий господарському суду, оскільки користувачем та володільцем земельної ділянки є ФГ «Приоскільне».
23. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України від 19 червня 2003 року № 973-IV«Про фермерське господарство» (далі - Закон № 973-IV; тут і далі - у редакції, чинній на час надання відповідачеві земельної ділянки, укладення оспорюваних договорів та реєстрації фермерського господарства) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. 
24. У статті 2 Закону № 973-IV передбачено, що відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України. 
25. Спеціальним нормативно-правовим актом у таких правовідносинах є Закон № 973-IV.
26. Згідно з ч. 1 ст. 5, ч. 1 ст. 7 Закону № 973-IV право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. Для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.
27. Після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб      (ст. 8 Закону № 973-IV).
28. Тобто можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства.
29. Зі змісту положень ст. 12 Закону № 973-IVвбачається, що земельні ділянки, які використовуються фермерським господарством на умовах оренди, входять до складу земель фермерського господарства.
30. З аналізу положень статей 1, 5, 7, 8, 12 Закону № 973-IV слід дійти висновку про те, що після укладення договору тимчасового користування землею, у тому числі на умовах оренди, фермерське господарство має бути зареєстроване в установленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача земельної ділянки здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась. 
31. Оскільки фермерське господарство є юридичною особою, земельні спори, у тому числі з центральним органом виконавчої влади, який реалізує політику у сфері земельних відносин, щодо користування земельними ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності, з фермерським господарством, підвідомчі господарським судам. 
32. Аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі 348/992/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 317/2520/15-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 388/1103/16-ц, від  13 березня 2019 року у справі № 691/1148/17 та від 27 березня 2019 року у справі № 574/381/17-ц.
33. 26 вересня 2014 року наказом ГУ Держземагентства у Харківській області № 2305-СГ ОСОБА_1 передано в оренду земельну ділянку, на підставі якого між ним і  ОСОБА_1 укладено договір оренди цієї земельної ділянки з метою ведення фермерського господарства на підставі Закону № 973-IV. Після державної реєстрації цього договору відповідачем засновано фермерське господарство, яке зареєстроване як юридична особа. 
34. Тобто у правовідносинах користування спірною земельною ділянкою відбулася фактична заміна орендаря і обов`язки землекористувача перейшли до фермерського господарства з дня його державної реєстрації (09 вересня 2016 року), а тому сторонами у спірних правовідносинах є юридичні особи.
35. Аналогічні висновки в інших справах з приводу земельних ділянок площами 14,3160 га, 24,0581 га, 14,2449 га, 26,5348 га, які знаходяться за межами населених пунктів Кіндрашівської сільради Куп`янського району Харківської області, що були також виділені ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства, зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 03 квітня 2019 року у справі № 628/776/18, від 29 травня 2019 року у справі № 628/774/18, від 26 червня 2019 року у справі № 628/778/18 та від 13 листопада 2019 року у справі № 628/773/18.
36. Отже, якщо на момент відкриття провадження у справі щодо спору між органом державної влади чи місцевого самоврядування та, зокрема, фізичною особою, якій із земель державної або комунальної власності надана земельна ділянка для ведення фермерського господарства, фермерське господарство вже було зареєстрованим, то така справа має розглядатися за правилами господарського судочинства. Якщо ж на час відкриття провадження у справі щодо такого спору про користування земельними ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, фермерське господарство не зареєстроване, то стороною таких спорів є громадянин, якому надавалась земельна ділянка, спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 606/2032/16-ц та від 21 листопада 2018 року у справі № 272/1652/14-ц).
37. Таким чином, суд апеляційної інстанцій зробив правильний висновок про те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки ОСОБА_1 після отримання у користування, в тому числі й зазначеної земельної ділянки площею 17,0080 га, створено нове фермерське господарство (ФГ «Приоскільне») із земель сільськогосподарського призначення загальною площею 158,0579 га та до складу земель якого увійшла і спірна земельна ділянка. 
38. За таких обставин Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції  про закриття провадження у справі, оскільки цей спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а відноситься до компетенції господарських судів України.
39. Відповідно до ч. 1 ст. 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
40. Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що постанова Харківського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року прийнята з додержанням норм процесуального права, а тому відповідно до                              ч. 1 ст. 410 ЦПК України підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - без задоволення, оскільки наведені в ній доводи не спростовують висновків суду. 
Щодо судових витрат
41. З огляду на висновок Великої Палати Верховного Суду про залишення касаційної скарги без задоволення, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на заявника.
Керуючись статтями 402-404, 410, 416 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду 
П О С Т А Н О В И Л А:
Касаційну скаргу заступника прокурора Харківської області залишити без задоволення.
Постанову Харківського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року залишити без змін.
Постанова Великої Палати Верховного Суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                            О.С. Ткачук
Судді:                         Н.О. Антонюк                                              О.Р. Кібенко
Т.О. Анцупова                                              В.С. Князєв 
С.В. Бакуліна                                               Л.М. Лобойко
В.В. Британчук                                  Н.П. Лященко
Ю.Л. Власов                                                О.Б. Прокопенко
М.І. Гриців                                         В.В. Пророк
Д.А. Гудима                                       Л.І. Рогач
Ж.М. Єленіна                                               О.М. Ситнік
О.С. Золотніков                                 О.Г. Яновська