ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010,  м. Київ,  вул. Московська, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6apladm.ki.court.gov.ua

Головуючий суддя у першій інстанції: Келеберда В.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 січня 2020 року                                                                                       Справа № 755/14421/18
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді:            Епель О.В., 
суддів:                                    Губської Л.В., Степанюка А.Г.,
за участю секретаря           Лісник Т.В.,
позивача                               ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 листопада 2019 року у справі 

за позовом            ОСОБА_1 

до                     Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
          
про                     зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи.
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про:
- зобов`язання відповідача проводити розрахунок пенсії позивача із застосуванням коефіцієнта заробітної плати в розмірі 2,0258, починаючи з жовтня 2017 року; 
- зобов`язання відповідача відшкодувати позивачу щомісячні пенсійні втрати в розмірі різниці недоплат пенсії з 01.10.2017, з урахуванням різниці проведених виплат та з урахуванням коефіцієнта заробітної плати 2,02580;
- зобов`язання відповідача виплачувати нараховані пенсійні відшкодування без обмежень будь-яким строком з компенсацією інфляційних витрат; 
- стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 червня 2019 року позов задоволено частково:
- визнано протиправними дії ГУ ПФУ в м. Києві щодо зменшення позивачу коефіцієнту страхового стажу, з урахуванням оцінки величини одного року з 1,2%, який становив 0,51200, на 1%, який становить 0,45917, починаючи з 01.10.2017;
- зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01.10.2017, з урахуванням коефіцієнта страхового стажу з урахуванням оцінки величини одного року 1,2%, який становить 0,51200; 
- визнано протиправними дії ГУ ПФУ в м. Києві щодо зменшення позивачу коефіцієнта заробітної плати з 2,02580 на 1,50630, починаючи з 01.10.2017;
- зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01.10.2017, з урахуванням коефіцієнта заробітної плати - 2,02580. 
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
ОСОБА_1 (далі - заявник) звернувся до суду з клопотанням про виправлення описки в рішенні суду в цій справі, в якому просив викласти пункти 2 та 3 його резолютивної частини в наступній редакції:
«Визнати протиправними дії ГУ ПФУ в м. Києві щодо зменшення ОСОБА_1 коефіцієнту страхового стажу з урахуванням оцінки величини одного року з 1,35%, який становив 0,61988 на 1%, який становить 0,45917 починаючи з 01.10.2017 року.
Зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.10.2017 року з урахуванням коефіцієнта страхового стажу з урахуванням оцінки величини одного року 1,35%». 
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 листопада 2019 року в задоволенні зазначеного клопотання заявника було відмовлено.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач фактично просить суд змінити зміст, суть судового рішення та обсяг задоволених судом позовних вимог, а також з того, що позивач мав можливість оскаржити рішення суду в порядку, передбаченому адміністративним процесуальним законодавством. 
Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, з урахуванням доповнень до апеляції (заяв), просить його скасувати та внести відповідні правки до рішення суду першої інстанції у цій справі, посилаючись на те, що внесення відповідних правок до судового рішення полягає у відновленні протиправно зменшених ним коефіцієнтів заробітної плати та страхового стажу позивача та усуненні неправдивого свідчення і незаконного обмеження стажу позивача, допущеного в пунктах 2, 3 резолютивної частини такого рішення суду.
Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції при постановленні ухвали за результатами розгляду його клопотання про виправлення описки не забезпечив відповідності судового рішення статті 43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а приділив увагу аналізу статті 253 КАС України.
З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про виправлення описки в судовому рішенні у цій справі.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.12.2019 відкрито апеляційне провадження у справі, установлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.
У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - без змін з наступних підстав.
Нормативно-правове обґрунтування.
Так, відповідно до частини першої статті 253 КАС України суд, який постановив судове рішення, може з власної ініціативи або за заявою учасника справи чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.
Висновки суду апеляційної інстанції.
Отже, адміністративний процесуальним законодавством передбачено можливість усунення технічної помилки, допущеної у судовому рішенні, тобто описки або очевидної арифметичної помилки. 
При цьому, опискою слід вважати неточності, зазначення невірних даних, що порушує правила граматики, синтаксису, пунктуації, нумерації, виправлення яких не змінює сутності судового рішення та обсягу задоволених ним позовних вимог.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що звертаючись із заявою про виправлення описки в судовому рішенні по цій справі, позивач фактично просив суд змінити сутність судового рішення та обсяг задоволених ним позовних вимог, а саме змінити встановлений та застосований судом коефіцієнт страхового стажу з урахуванням оцінки величини одного року для розрахунку його пенсії.
При цьому, апеляційний суд зазначає, що при вирішенні питання про виправлення описки в судовому рішенні судом не здійснюється розгляд справи по суті позовних вимог, не перевіряється правомірність їх вирішення та не змінюються відповідні мотиви та висновки суду, оскільки це належить до компетенції суду апеляційної інстанції при перегляді такого рішення за апеляційною скаргою.
Тож, з приводу доводів апелянта про те, що внесення відповідних правок до судового рішення в цій справі полягає у відновленні протиправно зменшених коефіцієнтів його заробітної плати та страхового стажу і усуненні неправдивого свідчення і незаконного обмеження стажу позивача, допущеного в пунктах 2, 3 резолютивної частини такого рішення суду, колегія суддів зазначає, що такі доводи вказують саме на незгоду позивача з рішенням суду в цій справі, яким вирішено його позов, що відповідно до ст. 293 КАС України є підставою для його апеляційного оскарження, а не для виправлення описки.
Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції при постановленні ухвали за результатами розгляду його клопотання про виправлення описки не забезпечив відповідності судового рішення статті 43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а приділив увагу аналізу статті 253 КАС України, апеляційний суд до уваги не приймає з підстав, наведених вище, та зазначає, що саме цією нормою адміністративного процесуального законодавства визначено порядок вирішення питання щодо виправлення описки, тому її правомірно застосовано судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали. 
Надаючи оцінку всім доводам апелянта, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».
Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.          
Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 листопада 2019 року - без змін.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, 
ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 листопада 2019 року - без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Повний текст судового рішення виготовлено 16 січня 2020 року.

Головуючий суддя          

Судді: