ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 р.	Справа № 480/3127/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Зеленського В.В. ,  Чалого І.С. ,
за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумської митниці ДФС на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.11.2019 року, головуючий суддя І інстанції: С.В. Воловик, м. Суми, повний текст складено 06.12.19 року по справі № 480/3127/19
          за позовом       ОСОБА_1  
          до      Сумської митниці ДФС              
          про визнання протиправним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач), звернувся до суду з адміністративним позовом до Сумської митниці ДФС (далі - відповідач, Сумська митниця), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Сумської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UA805220/2019/000211/2 від 06.08.2019.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 26.11.2019 позовну заяву ОСОБА_1 - задоволено.
Визнано протиправним та скасовано Рішення про коригування митної вартості товарів № UA805220/2019/000211/2 від 06.08.2019.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Сумської митниці ДФС (40020, м. Суми, вул. Юрія Вєтрова, 24, код ЄДРПОУ 39420037) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ід.н. НОМЕР_1 ) витрати по оплаті судового збору в сумі 768, 40 грн.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, вважаючи вказане рішення таким, що ухвалено з порушенням засад верховенства права та вимог матеріального і процесуального права, на підставі недостатніх, неналежних та недопустимих доказів, з наданням доказам і поясненням позивача наперед встановленої сили, з безмотивованим відхиленням доказів та доводів відповідача, які не піддавались всебічному, повному та об`єктивному дослідженню, що у своїй сукупності призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого судового рішення.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення порушив вимоги пункту 3 частини 4 статті 246 КАС України, адже у його мотивувальній частині не міститься жодної мотивованої оцінки аргументів відповідача, що викладені у відзиві на позовну заяву і якими обґрунтовувались заперечення проти позову. Більше того, увесь текст мотивувальної частини рішення фактично дублює текст позовної заяви і не містить жодного аргументу відповідача щодо правомірності прийнятих рішення та картки відмови, а також мотивів відхилення наданих відповідачем доказів.
В оскаржуваному судовому рішенні судом не зазначено мотивів незастосування норм матеріального права, передбачених частинами 2 та 3 ст. 53 МК України, а матеріали судової справи, в свою чергу, є свідченням відповідності оскаржуваних у справі рішень вимогам частини 2 статті 2 КАС України.
Відтак, зазначене також є підтвердженням неправильного застосування судом норм матеріального права в частині незастосування норм закону, які підлягали застосуванню при вирішенні даних спірних правовідносин.
Також, судом першої інстанції проігноровано посилання Сумської митниці ДФС на наступні обставини, які підтверджуються доказами, наявними в матеріалах справи:
1. В рахунку від 19.07.2019 № 433924, наданого під час митного оформлення автомобіля, продавцем та власником транспортного засобу зазначено юридичну особу - «gedsted autohandel a/s», в той час як в технічному паспорті № НОМЕР_3 власником транспортного засобу зазнено фізичну особу ОСОБА_2 .
Крім того, в технічному паспорті зазначено, що для зміни власника необхідно звертатися до Управління реєстрації моторних транспортних засобів.
2. При перевірці наданих документів виявлено, що у рахунку від 19.07.2019 №433924 вказано, що автомобіль після ДТП, але не вказано перелік пошкоджень, в той же час у технічному паспорті від 18.06.2015 НОМЕР_3 відміток про ДТП немає.
Посадовою особою митниці надіслано Декларанту позивача повідомлення щодо надання додаткових документів, а саме: висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (які б відображали наявні пошкодження та вартість їх ремонту).
3. При перевірці копії експортної МД від 23.07.2019 №19DК003Ю021СDВ457, яка є випускною декларацією, яка складена на кордоні Польші, у гр.40 зазначено попередній документ (експортна МД Данії) №Х-380-433924, тому було надіслано повідомлення декларанту про надання вищезазначеної МД.
4. В акті огляду № UА205010/2019/121517 зазначено про такі наявні пошкодження автомобіля: спрацьована подушка безпеки; пошкоджено передній бампер, задня ліва дверка, тріщини на вітровому склі, пошкоджено салон та сидіння. 
Згідно Правил дорожнього руху, встановлених для транспортних засобів у Європейському Союзі, пошкоджений автомобіль (тим паче після ДТП) не має право самостійно пересуватися автомобільними дорогами. 
Зважаючи на те, що в рахунку від 19.07.2019 зазначено про те, що даний автомобіль є після ДТП та здійснивши огляд даного транспортного засобу, посадовою особою митниці було надіслано декларанту повідомлення щодо надання підтверджуючих документів щодо перевезення даного автомобіля (договір на перевезення, оплата за перевезення, оплата при знятті автомобіля з обліку).
Так, витрати на транспортування оцінюваних товарів до місця ввезення на митну територію України, витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до місця ввезення на митну територію України та витрати на страхування цих товарів, згідно з пунктами 5-7 частини 10 статті 58 МК України, визначено як обов`язкові складові митної вартості при застосуванні методу визначення митної вартості за ціною договору.
Однак, судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення позиція митниці проігнорована та жодним чином не врахована.
Доводи суду першої інстанції про необхідність застосування та підтвердження лише фактурної вартості транспортного засобу для цілей оподаткування (положення статті 368 МК України), на думку відповідача, є помилковими та не узгоджуються із нормами МК України, Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, та Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа.
Також, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначає про те, що митницею не надано до суду доказів на підтвердження застосування попередніх методів. 
Однак, митниця з такими твердженнями суду не погоджується.
Так, в рішенні про коригування митної вартості №UА805220/2019/000211/2 від 06.08.2019 в графі 33 інспектором зазначено: «за ціною договору щодо ідентичних товарів (а) та за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів (б) не застосовувалися тому, що відсутня інформація по операціях з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами, які продаються на експорт в Україну приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних рівнях що і оцінювані товари та не вироблені в тій же країні, що й товари, які оцінюються. Другорядні методи визначення митної вартості: на основі віднімання вартості (в) та на основі додавання вартості (обчислена вартість) (г) не використовувалися з причин відсутності необхідної інформації».
Таким чином, митницею в рішенні чітко зазначено про те, чому саме не застосовано при коригуванні митної вартості другорядні методи, а застосовано саме резервний: у зв`язку з відсутністю у митниці інформації по операціям з ідентичними чи подібними товарами за ціною договору.
Підсумовуючи викладене, відповідач зауважує, що судом першої інстанції не вказано, які конкретно норми законодавства з питань державної митної справи порушено відповідачем, а також не зазначено, які саме положення оскаржуваних позивачем рішень митниці не відповідають критеріям, викладеним в частині 2 статті 2 КАС України, що свідчить про прийняття незаконного та необґрунтованого судового рішення, яке підлягає скасуванню.
ОСОБА_1 подав до суду відзив на апеляційну скаргу, вважає її доводи безпідставними, а рішення суду першої інстанції - повністю законним та обґрунтованим, з підстав, наведених у судовому рішенні. Просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.11.2019 - без змін.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів ст. 229 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що згідно з рахунком-фактурою (інвойсом) № 433924 від 19.07.2019, виданим Gedsted Autohandel A/S, ОСОБА_1 придбав автомобіль марки DACIA SANDERO, 2015 року випуску за ціною 2 200, 00 євро (а.с.69).
З метою митного оформлення вказаного автомобіля, декларантом ФОП ОСОБА_3 до Сумської митниці ДФС подана митна декларація № UA 805220/2019/003849, у якій митна вартість імпортованого автомобіля DACIA SANDERO визначена за основним методом - ціною згідно рахунку-фактури №433924, в сумі 2 200, 00 євро.
На підтвердження митної вартості разом з декларацією були подані: рахунок-фактура від 19.07.2019 №433924 (а.с.69), акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, поклажі та багажу № UA 205010/2019/121517 (а.с.21), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (а.с.23), платіжне доручення від 23.07.2019 (а.с.18).
За результатами розгляду поданих декларантом документів та проведення сформованих автоматизованою системою митного оформлення "Інспектор-2006" митних формальностей, інспектором митниці за допомогою електронних засобів зв`язку були направлені листи про надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості (а.с.39, 40).
У відповідь на вказані листи декларант - ФОП ОСОБА_3 повідомив відповідача про надання всіх необхідних документів та відсутність будь-яких інших та додатково надав: платіжне доручення в іноземній валюті, переклади технічного паспорту та рахунку.
У зв`язку з цим, 06.08.2019 Сумською митницею ДФС прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів № UA805220/2019/000211/2 (а.с.8), згідно з яким митна вартість визначена в сумі 4 701, 00 євро. У графі 33 цього рішення в якості підстави для визначення митної вартості зазначено: "цінова інформація щодо імпортних операцій ЄАІС ДФС України: МД №UA101070/2019/041161 від 16.07.2019".
Карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA805220/2019/00021 (а.с.9), декларанта повідомлено про відмову у митному оформленні автомобіля DACIA SANDERO.
Не погодившись з прийнятим рішенням Митниці про коригування митної вартості товарів № UA805220/2019/000211/2 від 06.08.2019, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з невідповідності оскаржуваних рішення про коригування митної вартості й картки відмови критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст. 7 Митного кодексу України (далі - МК України) митні органи визначено як спеціально уповноважений орган виконавчої влади в галузі митної справи, на які відповідно до цього Кодексу та інших законів України покладено її безпосереднє здійснення.
За визначенням ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Згідно з ч. 1 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Відповідно до ч.ч 2,3,5 ст. 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 6 ст. 57 МК України кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. 
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п. 2 ч. 1 ст. 57 цього Кодексу.
Згідно з ч.ч. 2,3 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
З системного аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що обов`язок доведення митної ціни товару лежить на декларантові. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей може витребувати додаткові документи. 
Колегія суддів зазначає, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 МК України.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Однак, витребовувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Водночас, навіть у разі витребування додаткових документів, митний орган має враховувати, що ненадання їх повного пакету може бути підставою для коригування митної вартості лише тоді, коли подані документи є недостатніми або такими, що в сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації про заявлену митну вартість.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 р. по справі № 809/1884/16, від 03.04.2018 р. по справі № 826/8797/16., від 19.03.2019 р. по справі №810/4116/17.
В той же час, саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 р. по справі №809/1469/16.
В ході розгляду справи встановлено, що оскаржуване рішення прийнято з підстав невідповідності  обраного декларантом  методу визначення митної вартості, в зв`язку з тим, що  використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально, а подані документи містять розбіжності, а також у зв`язку з ненадання декларантом витребуваних додаткових документів.
Колегія суддів погоджується з висновком суду, що декларантом разом з митною декларацією надано митному органу достатній обсяг документів для підтвердження заявленої митної вартості при здійсненні митного оформлення, в тому числі документ, що підтверджує оплату вартості товару, зокрема фактуру та платіжні доручення.
Проте, митним органом не наведено в оскаржуваному рішенні конкретних підстав, які б викликали сумнів у визначеній декларантом ціні товару, чи які б спростовували зміст фактури на суму 2200 євро, в тому числі будь-яких відомостей про отримання від компетентних органів щодо підтвердження чи не підтвердження обставини відчуження позивачу продавцем-нерезидентом автомобіля марки DACIA SANDERO, 2015 року випуску, та отримання або не отримання від позивача коштів в сумі 2200 євро та/або іншої суми за відчужений вказаний транспортний засіб.
Колегія суддів зазначає, що вартість транспортного засобу - 2200 євро підтверджується фактурою, оплата проведена шляхом безготівкового розрахунку, що підтверджується платіжними дорученнями.
Наведені обставини свідчать, що позивачем сплачено вартість вживаного імпортованого автомобіля в розмірі 2200 євро, в зв`язку з чим у митного органу не було обґрунтованих підстав вважати, що має місце заявлення неповних та/або недостовірних відомостей про митну вартість товару, в тому числі невірне визначення  митної вартості товару.
За таких обставин, колегія суддів вважає не доведеним митним органом факт наявності розбіжностей щодо ціни автомобіля в поданих документах.
Колегією суддів також встановлено, що при прийнятті оскаржуваного рішення  відповідачем використано інформацію, надану у зв`язку зі спрацюванням ризиків за кодом 102-5 "Можливе заниження митної вартості". 
Однак, документів, які б підтверджували цю вартість, відповідач ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанцій не надав.
Відповідно до п.5 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених Наказом Державної фіскальної служби України від 11.09.2015 року №689, під час робіт з аналізу, виявлення та оцінки ризиків можуть використовуватися такі джерела інформації: спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС; спеціалізовані видання, які містять інформацію про ціни, сформовані на світовому ринку; інформація, отримана від ДФС, про ціни на товари та/або сировину, матеріали, комплектуючі, які входять до складу товарів; інформація, отримана від митних органів іноземних держав за результатами перевірки автентичності документів, які подавалися під час митного контролю та митного оформлення товару; інформація, отримана за результатами здійснення митного контролю, в тому числі, за результатами проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства з питань державної  митної  справи; інформація, отримана від державних органів, установ та організацій на запити територіальних органів та/або ДФС; цінова інформація, отримана в рамках домовленостей, укладених між ДФС та асоціаціями, спілками та іншими об`єднаннями імпортерів та виробників; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством; інформація отримана з мережі Інтернет.
При цьому, колегія суддів зауважує, що спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. 
Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах, також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.
Однак, відповідач в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів не провів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, а також не врахував наявність пошкоджень транспортного засобу, що підтверджуються актом про проведення огляду (переогляду)  транспортних  засобів. 
Щодо доводів апелянта про те, що в поданих декларантом до митного контролю документах є розбіжності, а саме: в рахунку № 433924 зазначено, що продавцем та власником транспортного засобу зазначено юридичну особу - «gedsted autohandel a/s», в той час як в технічному паспорті № НОМЕР_3 власником транспортного засобу зазначено фізичну особу ОСОБА_2 , то колегія суддів зауважує на таке.
З наданих до митного оформлення документів вбачається, що 19.07.2019 р. компанія GEDSTED AUTOHANDEL А/S надала позивачу фактуру № 433924 на придбання та оплату вартості автомобіля DACIA SANDERO, після ДТП, 2015 року, номер НОМЕР_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , вартістю 16 300 данських крон, що становить 2200 євро (а.с. 69).
23.07.2019 ОСОБА_1 перерахував компанії GEDSTED AUTOHANDEL A/S через АТ КБ "Приватбанк" на рахунок продавця 2200 євро, що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 71, 72).
Компанія GEDSTED AUTOHANDEL A/S видала позивачу експортну митну декларацію.
Отже, зазначеними документами підтверджено придбання транспортного засобу DACIA SANDERO, 2015 року р.в., ідентифікаційний номер НОМЕР_2 саме у GEDSTED AUTOHANDEL, та сплати коштів за нього саме розмірі 16300,00 данських крон. 
Зазначені документи не містять в собі будь-яких розбіжностей в числових значеннях вартості  автомобіля. 
В технічному паспорті зазначена особа, на яку першочергово було зареєстровано транспортний  засіб.
Доводи апелянта про відсутність пошкоджень придбаного позивачем автомобіля є необґрунтованими, оскільки стан автомобіля, а саме після ДТП, зазначено у фактурі, а тому не зазначення у технічному паспорті відміток про ДТП не спростовують факту їх наявності.
Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України повинен довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення, а тому не позбавлений можливості надати такі докази під час судового розгляду справи.
Разом з тим, ненадання додаткових документів, у тому числі і висновку про якісні та вартісні характеристики товару, підготовленого спеціалізованою експертною організацією, не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за першим методом, знову ж таки якщо подані декларантом документи, відповідно до частини другої статті 53 МК України, підтверджують числові значення усіх складових митної вартості товару та не містять розбіжностей. Неподання декларантом вказаних документів під час митного оформлення, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Щодо неподання до митниці документів про витрати на страхування, колегія суддів зазначає, що якщо за твердженням декларанта, страхування товару не здійснювалося, то декларант не повинен доводити цей факт: декларант повинен підтвердити лише ті факти, які пов`язані з витратами, які, на його думку, входять до митної вартості товарів. 
Натомість, якщо митниця стверджує, що страхування все ж таки здійснювалося (а тому витрати на страхування включаються до митної вартості), то митниця повинна довести наявність цього факту. 
При цьому, понесених позивачем витрат на страхування товару митницею не доведено, а відтак і включення цих витрат до митної вартості.
З приводу доводів відповідача про неподання позивачем документів про вартість перевезення автомобіля, колегія суддів вказує, що характер пошкоджень, зазначений в акті митного огляду транспортного засобу, який не унеможливлює пересування автомобіля своїм ходом, та показниками одометра станом на дату продажу автомобіля та на момент митного огляду, дозволяють дійти висновку, що автомобіль пересувався своїм ходом. 
Отже, у відповідача не було підстав вважати заниженою митну вартість, у зв`язку з неподанням документів про вартість перевезення.
Колегія суддів зазначає, що відповідачем не наведено ані в рішенні про коригування митної вартості, ані в апеляційній скарзі конкретних підстав, які б викликали сумнів у визначеній декларантом ціні товару, чи які б спростовували факт купівлі автомобіля за ціною  2200,00 євро, а також не надано жодних доказів недостовірності заявленої декларантом вартості транспортного засобу марки DACIA SANDERO, 2015 року.
Також, колегія суддів звертає увагу, що митницею було визначено митну вартість автомобіля відповідно до ст.59 МК України на підставі цінової інформації в ЄАІС ДФС: МД від 16.07.2019 № UА101070/2019/041161.
Відповідно до ч.1. ст.59 МК України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями ст. 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.
Згідно з ч. 2 ст.59 МК України при застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому, під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.
Відповідно до ч.4 ст. 59 МК України ціна договору щодо ідентичних товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.
Крім того, відповідачем не надано доказів на підтвердження проведення порівняння придбаного позивачем автомобіля та подібного до нього, з урахуванням усіх характеристик транспортного засобу, зокрема, року випуску, об`єму та типу двигуна, потужності, пробігу тощо.
Таким чином, митним органом не наведено наявності обґрунтованого сумніву в правильності визначення декларантом митної вартості товару, щодо застосування під час коригування митної вартості товару вартості саме ідентичних товарів, у яких наявні ідентичні характеристики, з дотриманням умов, визначених ст. 59 МК  України.
Також, колегія суддів зауважує, що рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. 
Окрім того, слід врахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04.09.2018 по справі № 818/1186/17 та від 21.02.2018 № 820/17417/14. 
Таким чином, колегія суддів вважає, що декларантом для підтвердження обґрунтованості заявленої в декларації митної вартості товару були подані необхідні документи, що передбачені ч. 2 ст.53 Митного кодексу України, які за своїм змістом не суперечать один одному і не містять жодних розбіжностей, а митним органом не доведено обставин, які б давали підстави для сумнівів щодо достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості транспортного засобу за ціною вказаною у договорі. Інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено, тобто основні документи містили всі числові дані, необхідні для визначення вартості, зазначеної в митній декларації.
За таких обставин, колегія суддів не приймає до уваги висновки відповідача про неможливість визначення митної вартості за першим основним методом - за ціною договору. Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження митної вартості та не є перешкодою для застосування методу визначення митної вартості товару, обраного декларантом, і не може бути безумовною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за методом, визначеним в декларації митної вартості, оскільки надані для митного оформлення документи не містять розбіжностей, а їхні дані піддаються обчисленню та підтверджують вартість товару.
Як вбачається з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч. 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Проте, всупереч наведеним положенням, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність його рішень, що оскаржуються, а тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимог.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що висновки суду про задоволення позову суперечать чинному законодавству України, а також те, що в оскаржуваному рішенні не вказано, які саме норми чинного законодавства були порушені відповідачем, у зв`язку з чим рішення про коригування митної вартості товарів було визнано неправомірним, а також на те, що судом першої інстанції не було досліджено докази та не надано оцінки всім аргументам, на які посилалася митниця, чим порушено положення ст. 246 КАС України, колегія суддів, з урахуванням вказаного вище, вважає безпідставними та такими, що носять характер припущень, які не підтверджуються матеріалами даної справи. 
Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованогост.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні "Петриченко проти України" (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржників у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції підтверджує, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. 
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сумської митниці ДФС  залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.11.2019 року по справі № 480/3127/19  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова	
Судді	   	В.В. Зеленський    І.С. Чалий   	
Повний текст постанови складено  24.02.2020 року