Справа № 138/2103/18
Провадження № 22-ц/801/120/2020
Категорія: 72
Головуючий у суді 1-ї інстанції Савкова І. М.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року	Справа № 138/2103/18	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Марчук В. С., Сопруна В. В.
Секретар: Константинов А. К.
За участю: представника позивача ОСОБА_1 ; відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ; представника третьої особи Герасім В.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради Вінницької області 
на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 17 жовтня 2019 року у цивільній справі за позовом Виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради Вінницької області в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служби у справах дітей, сім`ї та молоді Могилів-Подільської міської ради, про позбавлення батьківських прав, 
Рішення ухвалила суддя Савкова І. М.
Рішення ухвалено об 16.13 год. в м. Могилів-Подільський Вінницької області
Повний текст рішення складено 28 жовтня 2019 року,
Встановив:
У липні 2018 року Виконавчий комітет Могилів-Подільської міської ради звернувся до суду з позовом в інтересах малолітніх та неповнолітніх ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_2 та ОСОБА_8 про позбавлення батьківських прав, мотивуючи свої вимоги тим, що з 2015 року сім`я ОСОБА_2 перебуває під наглядом соціальних служб. 18 липня 2018 року Виконавчим комітетом Могилів-Подільської міської ради прийнято рішення № 239 «Про негайне відібрання дітей та тимчасове їх влаштування», а саме: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , де існує безпосередня загроза життю та здоров`ю дітей.
Відповідач ОСОБА_2 з дітьми проживала за адресою: АДРЕСА_1 у трикімнатному будинку без зручностей, де кімнати в занедбаному стані. Належний догляд за дітьми не здійснюється, діти мають неохайний вигляд, ходять у брудному одязі, не забезпечені необхідним одягом, взуттям, дитячою літературою та розвиваючими іграшками. Відповідач ОСОБА_2 не працює, не піклується про фізичний та розумовий розвиток дітей, їх навчання, не забезпечує необхідного харчування дітей, що має негативний вплив на фізичний розвиток дітей, незважаючи на те, що вона отримує щомісячну державну допомогу як малозабезпечена сім`я у розмірі 6627,69 грн., а також родина має пільги на комунальні послуги у розмірі 50% як багатодітна сім`я.
У зв`язку з цим на підставі п. 2 ст. 164 СК України позивач просив позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_9 - відносно двох дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
11 лютого 2019 року позивач подав до суду уточнену позовну заяву в інтересах малолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , у якій відповідачами зазначив ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та просив позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 - відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Також 11 лютого 2019 року позивач подав до суду заяву про зміну позовних вимог, у якій зазначив про свою відмову від частини позовних вимог, що стосуються дочки відповідачів ОСОБА_7 , у зв`язку із досягненням нею повноліття.
Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 17 жовтня 2019 року у задоволенні позову Виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради Вінницької області в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служби у справах дітей, сім`ї та молоді Могилів-Подільської міської ради, про позбавлення батьківських прав відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач Виконавчий комітет Могилів-Подільської міської ради Вінницької області просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Зазначив, що оскаржуване рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права і суперечить інтересам дітей; судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, неповно встановлено обставини, які мають значення для справи та неправильно надано оцінку доказам справи. Судом не враховано, що по справі доведено як поясненнями свідків, так і письмовими доказами відсутність необхідного харчування, медичного догляду і лікування дітей, наявність антисанітарних умов у будинку відповідача ОСОБА_2 . Окрім того позивач вважає, що психічний розлад, який спостерігається у відповідача ОСОБА_2 , негативно впливає на її здатність усвідомлювати свої дії, що призводить до порушення прав дітей.
Відповідачі і третя особа відзиви на апеляційну скаргу не надали.
В судовому засіданні представник позивача підтримала апеляційну скаргу, просить її задовольнити.
Відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 заперечили проти задоволення апеляційної скарги, просять рішення суду залишити без змін.
Представник третьої особи підтримала апеляційну скаргу позивача, просить її задовольнити.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 і відповідач ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 19 листопада 2007 року (том 1 а. с. 7).
Відповідач ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 від 16 грудня 2009 року та № 1-АМ НОМЕР_3 від 28 квітня 2015 року відповідно (а. с. 8, 9). Запис про батька у актових записах про народження ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зроблено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (том 1 а. с. 13, 15).
Відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач ОСОБА_3 - по АДРЕСА_2 . Шлюб між ними розірвано.
Згідно інформації Управління праці та соціального захисту населення Могилів-Подільської міської ради від 18 липня 2018 року ОСОБА_2 перебуває на обліку та отримує пільги багатодітним сім`ям на житлово-комунальні послуги у розмірі 50%, а також державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям у розмірі 6627,69 грн. щомісячно до 30 червня 2018 року (11 липня 2018 року заявниця подала пакет документів для переоформлення такої допомоги) (том 1 а. с. 17).
За інформацією начальника відділу соціальної роботи сім`ї та молоді служби у справах дітей, сім`ї та молоді Могилів-Подільської міської ради - психолога соціальної роботи сім`ї та молоді - сім`я ОСОБА_2 перебувала під соціальним супроводом у міському центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді з 06 травня 2015 року згідно повідомлення з районної лікарні ОЛІЛ через систематичне невідвідування лікаря жіночої консультації, категоричну відмову від обстеження, що загрожувало її здоров`ю та здоров`ю ненародженої дитини. На даний час сім`я перебуває на обліку у відділі соціальної роботи сім`ї та молоді служби у справах дітей, сім`ї та молоді міської ради; на співпрацю із працівниками служби ОСОБА_2 не йде, до рекомендацій не дослухається (том 1 а. с. 10).
18 липня 2018 року Виконавчим комітетом Могилів-Подільської міської ради прийнято рішення № 239 «Про негайне відібрання дітей та тимчасове їх влаштування», згідно з яким вирішено негайно відібрати дітей від матері ОСОБА_2 - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки існує безпосередня загроза життю та здоров`ю дітей (том 1 а. с. 3).
Зазначене рішення виконавчого комітету виконано. Діти ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з 20 липня 2018 року перебувають у КЗ «Вінницький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей». 
Згідно відповіді директора КЗ «Вінницький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» від 29 вересня 2018 року № 219 за час перебування дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у закладі є відчутні позитивні зміни у структурі особистості дітей, особливо в тому, що стосується навичок самообслуговування, вміння створювати затишок навколо себе, підтримання в належному стані особистих речей. Дівчатка стали відкритішими, щирішими, довірливішими. Стабілізувався емоційний стан дітей. Хлопчик за період перебування у закладі обстежений у фахівців з приводу затримки мовлення, спостерігається позитивна динаміка. Він навчився самостійно одягатися, намагається прибирати спальне місце, власні речі, практично привчений до санітарно-гігієнічних процедур, туалету (том 1 а. с. 153).
За змістом статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Статтею 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коле це суперечить найкращим інтересам дитини.
Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову позбавлення його батьківських право також міг свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).
Частиною 7 СК України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно з частинами першою - четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно зі статтею 11 цього Закону сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.
Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.
Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя і праці. Позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.
Частиною першою статті 164 СК України передбачені підстави позбавлення батьківських прав. Зокрема, пунктом 2 частини першої цієї статті визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Пленум Верховного Суду України у пунктах 15-16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. 
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.
Із зазначених норм матеріального права та роз`яснень слідує, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку відповідача в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях відповідача. Такий крайній захід може бути застосований судом лише у виняткових випадках, за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки не у достатній мірі спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав.
Суд першої інстанції встановив, зокрема, із пояснень свідків в судовому засіданні, що відповідач ОСОБА_2 не в повній мірі (в міру своїх можливостей) виконувала свої батьківські обов`язки по відношенню до дітей, про що свідчать, зокрема, неналежні санітарно-гігієнічні умови їх проживання та неналежний медичний догляд.
Разом з цим, заперечуючи проти позову відповідач ОСОБА_2 надала докази того, що після відібрання у неї дітей вона у міру своєї матеріальної можливості здійснила косметичний ремонт у кімнатах, придбала матрац та наматрацники. Крім того вона регулярно відвідує своїх дітей у КЗ «Вінницький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей», де вони перебувають після відібрання їх у матері, що свідчить про небайдужість ОСОБА_2 до дітей.
Позивач не надав суду беззаперечних та достатніх доказів, які б свідчили про винну та свідому поведінку відповідача ОСОБА_2 щодо ухилення її від виконання своїх обов`язків по відношенню до дітей, про умисне та свідоме нехтування нею батьківськими обов`язками, а також доказів неможливості змінити її поведінку у кращу сторону, а тому апеляційний суд вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування такого крайнього заходу впливу на відповідача ОСОБА_2 як позбавлення її батьківських прав по відношенню до дітей.
Зазначеним спростовуються доводи апеляційної скарги позивача в тому, що при ухваленні рішення судом не враховано, що поясненнями свідків та письмовими доказами доведено відсутність необхідного харчування, медичного догляду та лікування дітей, а також наявність антисанітарних умов у будинку відповідача ОСОБА_2 , оскільки такі обставини суд врахував при ухваленні рішення, про що зазначив у його мотивувальній частині. Проте, у сукупності з іншими доказами та встановленими судом обставинами справи, враховуючи передусім інтереси дітей, в тому числі те, що малолітні ОСОБА_10 та ОСОБА_11 суду першої інстанції повідомили, що бажають повернутися додому та проживати разом з матір`ю, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про недостатність доказів для застосування до відповідача ОСОБА_2 такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав.
Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги позивача про те, що психічний розлад, який спостерігається у відповідача ОСОБА_2 , негативно впливає на її здатність усвідомлювати свої дії, що призводить до порушення прав дітей.
При ухваленні рішення суд першої інстанції надав належну оцінку наданій представником позивача довідці КНП «Могилів-Подільська ОЛІЛ» № 01/01-06-3098 від 28 листопада 2018 року, яка свідчить про те, що ОСОБА_2 знаходиться на обліку у психіатричному кабінеті консультативно-діагностичної поліклініки лікарні (том 1 а. с. 186). Апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що сам факт перебування на обліку у психіатричному кабінеті не свідчить про наявність у ОСОБА_2 психічного розладу, який істотно впливає на здатність усвідомлювати нею значення своїх дій та (або) керувати ними, а також, що саме за наявності таких обставин вона неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до дітей.
Крім того, заперечуючи проти позовних вимог, відповідач ОСОБА_2 надала суду першої інстанції довідку Приватної психіатричної клініки від 03 жовтня 2018 року, яка свідчить про те, що ОСОБА_2 проходила обстеження в клініці та психічних розладів у неї не виявлено (том 1 а. с. 100). 
Також апеляційний суд вважає правильним висновок суду про відсутність підстав для позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_3 відносно доньки ОСОБА_4 з огляду на те, що позивач не надав жодних доказів на підтвердження ухилення ОСОБА_3 від виконання батьківських обов`язків по відношенню до доньки та такими обставинами не обґрунтовував позовні вимоги. 
По справі встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розлучені; відповідач ОСОБА_3 проживає окремо, при цьому надавав матеріальну допомогу на утримання їхніх спільних з ОСОБА_2 дітей, спілкувався із дітьми та періодично забирав їх на вихідні за місцем свого проживання. 
Обставин, які б свідчили про умисне та свідоме нехтування ОСОБА_3 батьківськими обов`язками по справі не встановлено.
Крім того, апеляційна скарга позивача не містить доводів щодо незаконності та(або) необґрунтованості рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 .
За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.
На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд 
Постановив:
Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради Вінницької області залишити без задоволення.
Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 17 жовтня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий	М. В. Матківська  	
Судді	В. С. Марчук  	
  	В. В. Сопрун  	

Повне судове рішення складено 15 січня 2020 року