П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2020 року
м. Рівне

Справа № 569/15477/19
Провадження № 22-ц/4815/226/20

Головуючий у Рівненському міському суді
Рівненської області: суддя Галінська В.В.
Час, дата і місце ухвалення рішення суду: 
12 год. 43 хв. 17.10.2019 в м. Рівне
Повний текст складено: 22.10.2019

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючий: суддя Хилевич С.В.
судді:        Бондаренко Н.В., Гордійчук С.О., 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 жовтня 2019 року в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в:
У серпні 2019 року в суд звернулося Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі – АТ КБ "Приватбанк" або банк) з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Вмотивовуючи свої вимоги, покликалось на укладений між сторонами 11 березня 2010 року кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит в сумі 13 200 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Проте у зв`язку із тим, що остання порушувала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, утворилась заборгованість, яка складається з: 11 729,16 гривень – тіло кредиту; 4 187,71 гривень – прострочене тіло кредиту; 5 837,29 гривень – пеня за прострочене зобов`язання; 400 гривень – пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень – фіксована частина; 1107,66 гривень – процента складова. 
З наведених спонукань просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 23 760,82 гривень заборгованості за кредитним договором та 1 921 гривні судового збору. 
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 28 серпня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено цивільну справу до розгляду з повідомлення (викликом) сторін.
У поданому відзиві відповідач вважала позовні вимоги банку необґрунтованими та недоведеними, а тому просила відмовити в їх задоволенні. 
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 жовтня 2019 року в задоволенні позову АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено. 
Стягнуто з позивача на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 58 гривень. 
На рішення суду банком подано апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права. 
На її обґрунтування зазначалося, що висновки суду попередньої інстанції щодо недоведеності позовних вимог ґрунтуються на припущеннях, адже до суду були надані розрахунок заборгованості станом на 17 липня 2019 року, копію анкети-заяви від 11 березня 2010 року, Виписку по картковому рахунку, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, Умови та правила надання банківських послуг. Самі по собі заперечення відповідача проти позову нічим не обґрунтовані та не підтверджені жодними доказами. Так, між сторонами було укладено договір приєднання і підписанням анкети-заяви від 11 березня 2010 року позичальник висловив згоду на те, що його заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становить договір про надання банківських послуг. Тобто зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах, що не суперечить чинному законодавству. При цьому відсутність підпису позичальника на відповідних Тарифах, Умовах та Правилах не вказує, що договір не укладено. На підставі укладеного договору відповідачу було відкрито картковий рахунок та надано кредитну картку за закінченням строку дії якої згодом надавались нові. У випадку випуску та приєднання картки з новим строком дії до раніше відкритого клієнту карткового рахунку вся сума заборгованості за кредитним лімітом відображається та враховується, а підписання нової анкети не потребується. 31 січня 2012 року було встановлено кредитний ліміт в розмірі 11 600 гривень, який з часом збільшено до 13 200 гривень. Отримавши картку, ОСОБА_1 здійснила дії щодо її активації та отримувала кредитні кошти за власною ініціативою. Тому банк свої зобов`язання за договором перед позичальником виконав, надавши кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картку, однак відповідач умови договору щодо своєчасного повернення грошових коштів не виконує. Погашаючи заборгованість, відповідач фактично визнала факт отримання нею кредитних коштів. Доказом користування кредитними коштами також є Виписка по рахунку, яка має статус первинного документу та в якій відображені всі операції із використанням кредитних коштів, зняття грошових коштів, а також розмір нарахованих відсотків та штрафних санкцій за порушення зобов`язання. Такі ж операції відображені в розрахунку заборгованості, що не було перевірено судом.
З викладених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не подано. 
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.
При ухваленні оскаржуваного рішення судом попередньої інстанції правильно взято за основу висловлену Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17-ц правову позицію щодо подібних спірних правовідносин. В той самий час, ним залишено без уваги таке.
Матеріалами справи встановлено, що 11 березня 2010 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ "Приватбанк", в якій зазначено, що вказана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг. Позичальник зобов`язався виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку – www.privatbank.ua.
Пред`являючи позов, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що в порушення умов договору від 11 березня 2010 року відповідач свої зобов`язання не виконала та станом на 17 липня 2019 року мала заборгованість за кредитним договором, яку визначено у загальному розмірі 23 760,60 гривень, з яких: 11 729,16 гривень – тіло кредиту; 4 187,71 гривень – прострочене тіло кредиту; 5 837,29 гривень – пеня за прострочене зобов`язання; 400 гривень – пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень – фіксована частина; 1107,66 гривень – процента складова. 
На підтвердження погодження умов договору АТ КБ "Приватбанк" надано до матеріалів позовної заяви копію підписаної ОСОБА_1 анкети-заяви, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, а також розрахунки заборгованості.
Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Норми частини 1 ст. 1054 ЦК України вказують, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Крім того, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Як правильно зазначено судом, підтверджень того, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг банку, матеріали справи не містять.
З огляду на мінливий характер, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, ці умови не можна вважати складовою кредитного договору.
       Однак анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, окрім особистих даних останньої, не містить жодної інформації щодо умов кредитування.
       Роздруківка ж із веб-сайту банку не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.
Отже, до спірних до спірних правовідносин не підлягають застосуванню правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, адже Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим банком в період з часу виникнення спірних правовідносин (11 березня 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (14 серпня 2019 року), тобто останній міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
       Відтак відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
У справах споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну, рівність сторін у цивільно-правових відносинах шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. 
Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. 
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем банк дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Інше не відповідало б принципу справедливості, добросовісності, розумності та уможливило покладання на слабшу сторону невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
       Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема, ст.ст. 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.
Проте колегія суддів не може погодитись з твердженнями суду першої інстанції про повну недоведеність банком своїх порушених прав.
З оформленої сторонами анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ "Приватбанк" видно, що відповідач виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку "кредитка Універсальна" та розписалась про отримання цієї картки і персонального ідентифікаційного номеру.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного вкидання зобов`язання.
Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку ,коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Між тим, будь-яких доказів на обґрунтоване підтвердження своїх заперечень проти позову відповідач, в т.ч. і щодо відсутності вини не надав, а матеріали справи їх не містять.
Приходячи до переконання про часткове задоволення апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги, що в спірних правовідносинах діє презумпція винуватості боржника, а факт порушення прав кредитора є очевидним, тому вважає за необхідне стягнути на користь останнього з відповідача заборгованість за тілом кредиту в сумі 11 729,16 гривень, як отримані ним та в добровільному порядку не повернутими. Такі правові підходи передбачені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17-ц.
Частина 4 ст. 263 ЦПК України вказує про обов`язковість урахування судом висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.
Спонуканнями для скасування оскаржуваного рішення та прийняття нової постанови в частині задоволення вимог банку про стягнення на його користь з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту, відповідно до п.п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України, є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що потягло за собою порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно із ч.ч. 1, 2, 10, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Отже, враховуючи, що позовні вимоги АТ КБ "Приватбанк" задоволено частково, а саме на 49,36 %, то понесений останнім судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 2 370,51 гривень (49,36 % від 1 921 + 2 881,50), виходячи з принципу пропорційності задоволених позовних вимог, необхідно стягнути на його користь з відповідача.
На підставі ст.ст. 3, 526, 633, 634, 1054 ЦК України, постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17-ц, керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 жовтня 2019 року скасувати. 
Позов Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" 11 729 (одинадцять тисяч сімсот двадцять дев`ять) гривень 16 копійок заборгованості за тілом кредиту та 2 370 (дві тисячі триста сімдесят) гривень 51 копійку судового збору. 
Відмовити Акціонерному товариству комерційний банк "Приватбанк" в решті позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення 5 837,29 гривень пені за прострочене зобов`язання, 400 гривень пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень, а також штрафів: 500 гривень – фіксованої частини та 1 107,66 гривень процентної складової.
Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк"; місцезнаходження: вул. Грушевського, 1 Д, м. Київ, 01001; код ЄДРПОУ: 14360570, МФО: 305299.
Відповідач: ОСОБА_1 ; місце прож. і реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 . 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий:                                                        С.В. Хилевич

Судді:                                                                        Н.В. Бондаренко 

                                                                        С.О. Гордійчук