КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
14 лютого 2020 року
 
справа № 755/13344/18
                                         
провадження № 22-ц/824/1491/2020
    
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
            судді-доповідача: Музичко С.Г.,
            суддів: Болотова Є.В.,  Лапчевської О.Ф.
при секретарі: Русинчук І.І.,
 
учасники справи:
позивач  - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
третя особа : Десята Київська державна нотаріальна контора
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві  цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 вересня 2019 року ухваленого під головуванням судді Савлук Т.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Десята Київська державна нотаріальна контора, про усунення  від права на спадкування, - 
 
В С Т А Н О В И В :
 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03 вересня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Десята Київська державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування відмовлено.
В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, постановити нове про задоволення позову.  
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідачі належно не виконували обов`язки щодо піклування за ОСОБА_4 , який є їх батьком.  Зазначає, що ОСОБА_4 мав тяжку хворобу, проте відповідачі не підтримували батька матеріально та морально. Поховання ОСОБА_4 здійснювали за власний кошт  позивач та ОСОБА_5 . Вважає, що відповідачі мають бути усунуті від права на спадкування на підставі ч. 3 ст. 1224 ЦК України.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачів просить у задоволені апеляційної скарги відмовити. Посилається на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження ухилення відповідачами від надання допомоги  спадкодавцю та перебування спадкодавця у безпорадному стані.
В судовому засіданні позивач та її представник апеляційну скаргу підтримали.
В судовому засіданні в режимі відеоконференції  ОСОБА_2 та представник відповідачів проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просили рішення суду першої інстанції залишити  без змін.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог.  
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 (а.с.14 т.1).
За життя ОСОБА_4 заповіту не складав, спадкоємцями майна спадкодавця першої черги за законом є: донька -  ОСОБА_2 та син - ОСОБА_3 , які в межах шестимісячного строку заявили про намір прийняти спадщину та подали до Десятої Київської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини (а.с.117, 136  т. 2).
На підставі заяв спадкоємців, Десятою Київською державною нотаріальною конторою відкрита спадкова справа №893/2017 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , яка в копії долучена до матеріалів цивільної справи (а.с.118-236 т.2).
На момент смерті ОСОБА_4 був зареєстрований та фактично проживав за адресою - АДРЕСА_1 , разом з матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
До позовної заяви долучено копію нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_6 від 23 вересня 2017 року про намір прийняти спадщину після смерті сина - ОСОБА_4 , однак в матеріалах спадкової справи №893/2017, яка заведена Десятою Київської нотаріальною конторою, заява спадкоємця відсутня.
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть (а.с.22 т.1).
За життя ОСОБА_6 , залишила заповіт датований 23 вересня 2017 року, яким на випадок своєї смерті зробила розпорядження про те, що все належне рухоме та нерухоме майно, де б воно не було і з чого не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідала ОСОБА_1 . (а.с.23.1)
Позивач ОСОБА_1   є спадкоємцем за заповітом майна ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , до смерті спадкодавця позивач не набула права успадкувати майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , оскільки не є його спадкоємцем за заповітом чи за законом.
Обґрунтовуючи поданий позов ОСОБА_1 зазначила, що відповідачі ухилялися від надання будь-якої допомоги ОСОБА_4 який  її потребував та просила усунути відповідачів від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .
Відповідно до вимог статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).  Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Частиною 5 статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
Для ухвалення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідачів, останні мали можливість її надати, проте ухилялися від обов`язку щодо її надання.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладеного  у пункті 6 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.
Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця. 
Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України. Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів, у їх сукупності, спадкоємець може бути усунений від спадкування.
            Матеріалами справи не доведено факт перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреби і звернення до відповідачів за допомогою та їх ухилення від такої допомоги.
             Крім того, матеріали справи не містять висновків лікарів стосовно необхідності здійснювати сторонній догляд за хворим та його стан, що унеможливлює (обмежує) пересування хворого. 
Позивачем не надано належних, допустимих та безспірних доказів, що є його процесуальним обов`язком, щодо ухилення відповідачів від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані. Крім того, належними доказами не підтверджено, що спадкодавець мав потребу у постійному сторонньому догляді.    
Судом першої інстанції надано оцінку показам свідків, допитаних в судовому засіданні, враховано, що ОСОБА_4 на момент смерті не досяг пенсійного віку, докази, які мали свідчити про те, що за життя померлий отримував пенсію з інших підстав, в тому числі, внаслідок втрати працездатності та встановлення групи інвалідності, у справі відсутні. 
Крім того, відповідно до наявної в матеріалах справи довідки Броварського міськрайонного центру зайнятості від 28 травня 2019 року №472/02 «про період перебування на обліку» ОСОБА_4 перебував на обліку в центрі зайнятості як безробітний в період з 25 квітня 2017 року по 31 липня 2017 року (а.с.69 т.2).
Зазначена обставина свідчить про те, що спадкодавець самостійно вживав заходів щодо пошуку нової роботи та мав на меті отримувати постійний дохід, що дозволяє дійти висновку, що ОСОБА_4 не  був у безпорадному стані.
Покази свідка ОСОБА_7 , надані в суді апеляційної інстанції, не дають підстав стверджувати про необхідність надання ОСОБА_4 матеріальної допомоги та ухилення відповідачів  від надання такої  допомоги померлому, оскільки ОСОБА_7 повідомила, що спадкодавець сам надавав матеріальну допомогу дітям.
Доводи апеляційної скарги, що поховання частково здійснювалось за кошти позивача  висновків суду не спростовують. 
З огляду на викладене є правильними висновки суду першої інстанції про відсутність передбачених частиною першою статті 1224 ЦК України підстав для усунення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від права на спадкування за законом.
Висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.
Положеннями ч.1 ст.375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору по суті, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд 
                                                                                                                          
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення  Дніпровського районного суду м. Києва від 03 вересня 2019 року залишити без змін.
 Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Повний текст постанови виготовлено 24 лютого 2020 року.

            Суддя-доповідач      

Судді