Справа № 344/6047/18 
Провадження № 22-ц/4808/109/20 
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 січня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
               головуючої                Пнівчук О.В.
               суддів:                Мелінишин Г.П., Томин О.О.
секретаря                Петріва Д.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 20 листопада 2018 року, в складі судді Шамотайла О.В., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
в с т а н о в и в:
       У травні 2018 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
Позов обґрунтувала тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_1 зареєстрований у вказаній квартирі, однак з 2015 року у ній не проживає. 
Позивач, посилаючись на те, що відповідач втратив інтерес до даного житлового приміщення як до свого постійного місця проживання, його реєстрація у даній квартирі тягне за собою понаднормові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, які відповідач не оплачує, просила суд визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням.
       Рішенням Івано-Франківського міського суду від 20.11.2018 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 . 704,8 грн понесених витрат по оплаті судового збору.
       Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на необґрунтованість та невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
       Представник апелянта зазначив, що за час перебування в шлюбі з позивачем за спільні кошті ОСОБА_3 придбала квартиру АДРЕСА_1 . Вказана квартира являється їх спільною сумісною власністю незважаючи на той факт, що право власності зареєстровано за позивачем. В даній квартирі також зареєстрований спільний син ОСОБА_4 .
Протягом тривалого часу відповідач працював за межами України заробляючи кошти для себе та своєї сім`ї, в тому числі переказував кошти на оплату комунальних послуг та інші витрати, планував повернутись і проживати у вказаній квартирі.
       Судом не взято до уваги, що відповідач не проживав у вказаній квартирі з поважних причин, оскільки працював за межами України. 
       Представник апелянта просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.
       Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористалася.
У судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.
Позивач ОСОБА_3 заперечила вимоги апеляційної скарги, вважає рішення суду законним та обґрунтованим. Не заперечила те, що квартира АДРЕСА_1 - АДРЕСА_2 придбана у шлюбі з відповідачем та, що у провадженні Івано-Франківського міського суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до неї про поділ майна подружжя, предметом поділу являється зокрема і зазначена квартира АДРЕСА_1 . Позивач пояснила, що особисті речі відповідача за його згодою перевезла до іншої квартири по АДРЕСА_3 , придбаної також за спільні кошти подружжя. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Судове рішення, згідно ст. 263 ЦПК України, повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.
Постановляючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив із того, що позивач як власник квартири АДРЕСА_1 у зв`язку з реєстрацією відповідача ОСОБА_1 у вказаній квартирі, який у ній не проживає, обмежена у здійсненні права користування та розпорядження вказаною квартирою, а тому її вимоги про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування квартирою, є обґрунтованими.
Однак з таким висновком суду колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.
Судом встановлено, 20.11.1999 року виконавчим комітетом Козарівської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а.с.3)
Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 31.01.2012 року шлюб між сторонами розірвано.
Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.11.2008 року серія САВ №225188 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності двохкімнатна квартира за адресою АДРЕСА_4 на праві приватної власності належить ОСОБА_3 (а.с. 4,6)
Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб виданою ОСББ «Пасічнянське» від 03.05.2018року №б/н у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: власник ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2  та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.8).
Судом першої інстанції встановлено факт непроживання відповідача ОСОБА_1 у вищезазначеній квартирі понад один рік. Вказана обставина підтверджена поясненнями позивача ОСОБА_3 та допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , відповідно до яких відповідач значний період часу не проживає у вказаній квартирі, не бере участі у оплаті комунальних послуг та веденні господарства, особисті речі відповідача у квартирі відсутні.
Відповідно до положень ч.ч.1-3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. 
Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Підстави втрати членом сім`ї власника житла права користування цим житлом передбачені частиною другою статті 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно пояснень позивача ОСОБА_3 та представника апелянта ОСОБА_2 у судовому засіданні апеляційного суду встановлено, що відповідач ОСОБА_1 близько 15 останніх років працює за межами України, сторони не заперечили, що квартира АДРЕСА_1 придбана сторонами у шлюбі та зареєстрована на позивача. Позивач вказала також, що особисті речі відповідача після припинення подружнього життя, за згодою відповідача, вона перевезла в іншу квартиру в АДРЕСА_3 , яка також придбана за спільні кошти подружжя. Позивач не заперечила, що у провадженні Івано-Франківського міського суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до неї про поділ майна подружжя, а саме квартири АДРЕСА_1 .
З огляду на встановлені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції належним чином не з`ясував питання поважності причин не проживання відповідача понад один рік у квартирі АДРЕСА_1 та дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_3 про визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаною квартирою.
Таким чином, рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням вимог норм матеріального права, що відповідно до положень ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 .
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України,  суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Івано-Франківського міського суду від 20 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_1   – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  
Повний текст постанови складено 22 січня 2020 року. 

Головуюча                                                         О.В. Пнівчук
Судді:                                                                Г.П. Мелінишин
                                                                           О.О. Томин