ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/22586/19                                                        Суддя (судді) першої інстанції: Аверкова В.В.
                                                                                                  Суддя-доповідач: Губська Л.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Головуючого судді:                                                  Губської Л.В., 
суддів:                                                                      Епель О.В., Карпушової О.В.,
за участю секретаря:                                                  Левченка А.В.,
представників позивача                                        Аврахова Т.Г., Павлової О.М.,
третіх осіб                                                             ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом Державного підприємства «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, треті особи: Державний комітет телебачення і радіомовлення України, Головне управління Державної податкової служби у м. Києві, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання протиправною та скасування постанови про арешт коштів боржника у частині,-
В С Т А Н О В И В:
Державне підприємство «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» звернулось до суду з даним позовом, в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову від 08 листопада 2019 року про арешт коштів, що винесена головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Федоріною А.М. в частині накладення арешту на кошти на рахунку Державного підприємства «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» в АТ «Банк Кредит Дніпро» м. Київ, МФО 305749, рахунок НОМЕР_5.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач використовує цей рахунок для виплати заробітної плати, єдиного соціального внеску, податку з доходів фізичних осіб, військового збору, податків та інших платежів до бюджету, які підпадають під категорію захищених коштів та здійснюються в першочерговому порядку, а відтак, накладення арешту на такі грошові кошти є неправомірним.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2019 року  адміністративний позов задоволено, при цьому, суд першої інстанції виходив із того, що зі спірного рахунку Державним підприємством «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» виплачується заробітна плата, отже накладення арешту на цей рахунок унеможливлює своєчасну виплату заробітної плати, що призводить до порушення конституційних прав працівників позивача.
Не погоджуючись з судовим рішенням, треті особи - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Свої доводи обґрунтовують тим, що спірна постанова державного виконавця винесена в межах зведеного виконавчого провадження, до складу якого входять 117 виконавчих документів щодо стягнення з Державного підприємства «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» у тому числі і заборгованості із заробітної плати на загальну суму 6  236  285, 10 грн. Отже, накладення арешту у рамках виконавчого провадження переслідує саме мету погашення заборгованості у першу чергу із заробітної плати. Позивач же, на думку апелянтів, ухиляється від виконання своїх зобов`язань шляхом штучного присвоєння рахунку НОМЕР_5 цільового призначення, з якого виплачується заробітна плата, хоча такий статус для банківських рахунків чинним законодавством не передбачений. За таких обставин, апелянти доводять, що державний виконавець накладаючи арешт на грошові кошти боржника діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством. Окрім цього, вказують на численні порушення судом першої інстанції вимог процесуального законодавства.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в якому він просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі. 
В судовому засіданні треті особи-апелянти доводи апеляційних скарг підтримали і просили судове рішення скасувати, в позові відмовити, в той час, як представники позивача проти цього заперечували, просили рішення суду залишити в силі.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційних скарг та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не  підлягають задоволенню з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що в Дніпровському районному відділі державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває зведене виконавче провадження № 54434069 до складу якого входить 117 виконавчих документів про стягнення з Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм» на загальну суму 6 236 285, 10 грн з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.
В межах зведеного виконавчого провадження 08 листопада 2019 року головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Федоріною А. М. при примусовому виконанні 117 виконавчих документів винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти , що містяться на рахунках:
322313 АТ «Укрексімбанк» НОМЕР_6;
339050 ПАТ «Кристалбанк» НОМЕР_2 ;
305749 АТ «Банк Кредит Дніпро» НОМЕР_5;
353100 Полікомбанк НОМЕР_7;
339500 АТ «Таскомбанк» НОМЕР_3 ;
300711 Печерська Ф.АТ КБ «Приватбанк», м. Київ НОМЕР_4 ;
300711 Печерська Ф.АТ КБ «Приватбанк», м. Київ НОМЕР_8;
Вважаючи цю постанову неправомірною в частині накладення арешту на грошові кошти на рахунок в АТ «Банк Кредит Дніпро» НОМЕР_5,  оскільки вказаний рахунок має, в значній частині, цільове призначення та використовується для сплати заробітної плати та податків, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень не наведено жодного обґрунтування щодо пропорційності накладення арешту, саме, на рахунок, з якого здійснюється виплата заробітної плати та обов`язкових платежів (податків та зборів), існування реальних загроз правам стягувачів, в той час, як спірна постанова створює обмеження на виплату заробітної плати, тобто гарантованого Конституцією України права людини.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до статті 1 Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно із пунктом 1 частини 2 статті 18 Законом № 1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Пунктом 7 частини 3 статті 18 цього ж Закону передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейська обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
Виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, розміщені на його рахунках і на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи (ч. 2 ст. 52 Закону № 1404-VIII).
Статтею 56 Закону № 1404-VIII передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом № 1404-VIII заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, у тому числі вчиняти заходи примусового виконання рішень щодо стягнення звернення на заробітну плату.
Вирішальним для вирішення даної справи є визначення правомірності спірної постанови в частині накладення арешту на кошти, що містяться на рахунку в АТ «Банк Кредит Дніпро» НОМЕР_5, які використовуються для виплати заробітної плати та податків, які підпадають під категорію захищених коштів. З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 48 Закону № 1404-VIII врегульовано питання щодо порядку звернення стягнення на кошти та інше майно боржника, зокрема, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються та зараховуються на відповідні рахунки органів державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня після вилучення, про що складається акт. На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.
Частинами 1-3 статті 52 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов`язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.
Виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, розміщені на його рахунках і на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи.
Не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.
Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до частини 1 статті 2, частини 2 статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01 липня 1949 року № 95, ратифікованої Україною 04 серпня 1961 року, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.
Частиною 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР (далі - Закон № 108/95-ВР) передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Відповідно до частини 5 статті 97 Кодексу законів про працю України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.
Відповідно частини 1 статті 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Частиною 6 статті 24 Закону № 108/95-ВР передбачено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.
Положеннями Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
Тобто, держава гарантувала та захистила законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку.
Відповідно до виписок по поточному рахунку НОМЕР_5, який відкрито в АТ «Банк Кредит Дніпро», з вказаного рахунку проводилися регулярні перерахування заробітної плати та відповідних податків та зборів.
При цьому, цей рахунок Державне підприємство «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» використовує не тільки для виплати заробітної плати працівникам боржника, а й для інших потреб. 
Тобто, цей рахунок не є рахунком зі спеціальним режимом використання, однак відокремити (встановити), які саме грошові кошти і в яких саме обсягах (сумах), що знаходяться на вказаному рахунку, призначені для виплати  заробітної плати працівникам боржника, а які на інші цілі, неможливо.
За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач не мав законних підстав для накладення арешту на грошові кошти, призначені для оплати праці та для здійснення нарахувань на заробітну плату працівників боржника, для сплати яких застосовується поточний рахунок № НОМЕР_5, а тому постанова про арешт коштів боржника від 08 листопада 2019 року, прийнята у виконавчому провадженні ВП № 54434069 в частині арешту грошових коштів, що містяться на поточному рахунку позивача № НОМЕР_5 в АТ «Банк Кредит Дніпро» підлягає скасуванню, оскільки, як вже було зазначено, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом, а своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку.
Як правильно зазначає суд першої інстанції, така правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 11.06.2018 (справа №910/4153/13), від 16.05.2018 (справа №905/294/15), від 27.03.2018 (справа № 922/808/16).
Частиною п`ятою статті 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.
Доводи скаржників про порушення судом першої інстанції норм процесуального права не можна вважати такими, що дають підстави для скасування судового рішення, оскільки відповідно до положення абзацу другого частини другої статті 317 КАС порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення у разі, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Водночас, вказані позивачем порушення норм процесуального права з огляду на вимоги частини третьої статті 317 КАС України не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.
Колегією суддів враховується, що згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Що стосується заявленого клопотання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали відносно керівника позивача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до статті 324 КАС України суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 249 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.
Згідно частини 1 статті 249 КАС країни суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
Таким чином, окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли. Правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлені під час розгляду справи порушення матеріального або процесуального права, встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що доводи клопотання зводяться до тверджень апелянта про уникнення керівником ДП «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» від виконання судових рішень, які набрали законної сили, що, в свою чергу, виходить за межі даного спору, предметом якого  є дії та рішення державного виконавця.
Наведені ж аргументи перевіряються шляхом встановлення судового контролю за виконанням судового рішення судом, який це рішення ухвалив.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2019 року - без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя:                                                                      Л.В. Губська

Судді:                                                                                          О.В. Епель

                                                                                                    О.В. Карпушова