Дата документу 13.02.2020 Справа № 316/1006/19
-

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 316/1006/19
Провадження №22-ц/807/468/20 
Головуючий в 1-й інстанції – Куценко М.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року                                         місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача	Кухаря С.В.,	
суддів:	Крилової О.В., Полякова О.З.,	

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 11 листопада 2019 року, ухвалене у м. Енергодар у справі за позовом ОСОБА_1 до Енергодарського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних,- 

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до Енергодарського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області в якій,  зазначала, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08.09.2011 р. скасовано постанову Кам`янсько-Дніпровського районного суду від 29.10.2010 р. по справі №2а-330/2010 та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Кам`янсько-Дніпровському районі Запорізької області, правонаступником якого було Енергодарське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на підставі постанови КМУ №988 від 21.12.2016 р., здійснити перерахунок та виплату позивачу державної та додаткової пенсію відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 12.04.2010 р. по 31.12.2010 р., з 01.01.2011 р. по 22.07.2011 р., з урахуванням різниць, яка вже була виплачена. Відповідачем було здійснено перерахунок державної пенсії та додаткової пенсії позивача у відповідності до вказаного рішення суду та чинного законодавства України та нараховані грошові кошти до виплати у сумі 67819 грн. 91 коп., що підтверджується листом Кам`янсько-Дніпровського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій, відповідного відділу Відповідача від 22.10.2018 р. №1258/06, проте, сума заборгованості, нарахована за рішенням суду так і не була фактично виплачена позивачу, що також підтверджується зазначеним Листом. Постановою Кам`янсько-Дніпровського районного суду від 17.10.2014 р. по справі №318/2906/14-а зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Кам`янсько-Дніпровському районі Запорізької області, правонаступником якого було Енергодарське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на підставі Постанови КМУ №988 від 21.12.2016 р., призначити пенсію та провести перерахунок виплат позивачу державної пенсії та додаткової пенсії, як інваліду 2 групи, у відповідності з вимогами, встановленими ст.50, ч.4 ст.54, ч.3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням раніше виплачених сум. Відповідачем було здійснено перерахунок державної пенсії та додаткової пенсії позивача у відповідності до вказаного рішення суду та чинного законодавства України та нараховані грошові кошти до виплати у сумі 17240 грн. 76 коп., що підтверджується Листом Кам`янсько-Дніпровського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій, відповідного відділу відповідача від 22.10.2018 р. №1258/06, проте, сума заборгованості, нарахованої за рішенням суду так і не була фактично виплачена позивачу, що також підтверджується зазначеним листом. В зв`язку наведеним позивач, просила суд стягнути з відповідача, нараховані інфляційні втрати - 109422,96 грн. та три проценти річних - 15557,70 грн. за період з 08.09.2011 р. по 30.04.2019 р. на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08.09.2011 по справі №2а-330/2010 та нараховані інфляційні втрати – 19668,06 грн. та три проценти річних – 2271,53 грн. за період з 09.12.2014 р. по 30.04.2019 р. на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Кам`янсько-Дніпровського районного суду від 17.10.2014 р. по справі №318/2906/14-а у загальній сумі 146920 грн. 25 коп.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 11 листопада 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Енергодарського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних – відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції,  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
       
Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції неправомірно не застосовано до спірних правовідносин ст. 625 ЦК України, чим фактично позбавлено позивача права на захист майнових інтересів, зокрема від знецінення грошових коштів, які підлягають виплаті на його користь.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій областівказує, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2020 року це 210 200 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» з 1 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2102,00 грн. (2102,00 грн. Х 100 = 210 200 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що по справі №2а-330/2010 за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Кам`янсько-Дніпровському районі про поновлення строку для звернення до суду, визнання неправомірною відмову УПФУ щодо перерахунку пенсії, додаткової пенсії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зобов`язання УПФУ провести перерахунок та виплату пенсії по другій групі інвалідності відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», 29.10.2010 р. Кам`янсько-Дніпровським районним судом Запорізької області було винесено постанову про відмову в задоволенні позову, яку постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08.09.2011 р. скасовано, позов ОСОБА_1 задоволено частково та постановлено: «Визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Кам`янсько-Дніпровському районі Запорізької області щодо не проведення перерахунку та виплати на користь ОСОБА_1 державної та додаткової щомісячної пенсії у розмірах відповідно до ст.50 та ч.4 ст.54, ч.3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 12.04.2010 р. по 31.12.2010 р., з 01.01.2011 р. по 22.07.2011 р., включно - протиправними. Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Кам`янсько-Дніпровському районі Запорізької області перерахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 державну та додаткову щомісячну пенсії у розмірах відповідно до ст.50 та ч.4 ст.54, ч.3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, встановленого на день виплати пенсії за період з 12.04.2010 р. по 31.12.2010 р., з 01.01.2011 р. по 22.07.2011 р., включно з урахуванням різниці, яка вже була виплачена. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Кам`янсько-Дніпровському районі Запорізької області в частині щодо визнання дій неправомірними та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії за період з 01.01.2006 р. до 12.04.2010 р. залишити без розгляду» Вказане рішення суду набрало законної сили.

Крім того, по справі №318/2906/14а за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Кам`янсько-Дніпровському районі Запорізької області про визнання дій протиправними та вчинення певних дій, 17.10.2014 р. Кам`янсько-Дніпровським районним судом Запорізької області було винесено постанову, якою позовні вимоги задоволено частково визнано протиправними дії Управління пенсійного фонду України в Кам`янсько-Дніпровському районі Запорізької області, щодо відмови в здійсненні перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 , як інваліду 2 групи державної та додаткової пенсії всупереч вимогам ст.50 та ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01.01.2014 р. і зобов`язано Управління пенсійного фонду України Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області призначити пенсію та провести перерахунок виплат ОСОБА_1 державної пенсії та додаткової пенсії, як інваліду 2 групи, у відповідності з вимогами, встановленими ст. 50, ч.4 ст. 54, ч.3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням раніше виплачених сум. Зазначена постанова суду від 17.10.2014 р. залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2014 р. та набрала законної сили.

Зі змісту листа №1258/06 від 22.10.2018 р. К-Дніпровського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсії Енергодарського об`єднаного УПФУ в Запорізькій області, встановлено, що на виконання рішення суду по справі №2а/330/10, розпорядженням від 22.11.2011 р. позивачу було проведено перерахунок пенсії за період з 12.04.2010 р. по 31.12.2010 р., з 01.01.2011 р. по 22.07.2011 р., з урахуванням виплачених сум пенсій, в результаті якого нараховано 67819 грн. 91 коп. та на виконання рішення суду від 17.10.2014 р. по справі №318/2906/14-а, розпорядженням від 04.03.2015 р. було проведено перерахунок пенсії за період з 01.01.2014 р. по 03.08.2014 р. з урахуванням виплачених сум пенсії, в результаті якого нараховано 17240 грн. 76 коп. 

Як зазначає позивач та не спростовується стороною відповідача, зазначені грошові кошти, не були виплачені позивачу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що постанови суду про зобов`язання відповідача вчинити певні дії, не можуть вважатися грошовим зобов`язанням в розумінні статті 625 ЦК України, а отже відсутні правові підстави для застосування положень статті 625 ЦК України до даних правовідносин. 

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не погоджується, виходячи з наступного.

Так, предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання, а саме виплати грошових коштів, нарахованих на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08.09.2011 р. та постанови Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 17.10.2014 р. 

Відповідно до положень статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Зазначений висновок суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 14-68цс18 (№ 758/1303/15-ц).

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Отже, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

З огляду на зазначене, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Така правова позиція викладена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 (№ 686/21962/15-ц).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції на вказані норми матеріального права уваги не звернув та не врахував, що відповідач порушив грошове зобов`язання, а тому дійшов помилкового висновку про те, що у позивача не виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання є обґрунтованими.

ОСОБА_1 заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача нарахованих інфляційних втрат - 109422,96 грн. та трьох процентів річних - 15557,70 грн. за період з 08.09.2011 р. по 30.04.2019 р. на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08.09.2011 по справі №2а-330/2010 та нарахованих інфляційних втрат – 19668,06 грн. та трьох процентів річних – 2271,53 грн. за період з 09.12.2014 р. по 30.04.2019 р. на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Кам`янсько-Дніпровського районного суду від 17.10.2014 р. по справі №318/2906/14-а у загальній сумі 146920 грн. 25 коп.

Відповідно до статті 3 Закону України від 3 липня 1991 року №1282-Х11 «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики (Державним комітетом статистики України) і не пізніше 10 числа кожного місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону (стаття 4).

Інфляційне збільшення боргу рахується за формулою: сума боргу ? процент інфляції. Згідно з наданого позивачем розрахунку з врахуванням індексів інфляції сума інфляційних втрат становить за невиконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08.09.2011 по справі №2а-330/2010 - 109422,96 грн. та постанови Кам`янсько-Дніпровського районного суду від 17.10.2014 р. по справі №318/2906/14-а - 19668,06 грн.

Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою 3% * сума боргу * кількість прострочених днів) /365 (кількість днів у році). Згідно з наданого позивачем розрахунку розмір 3% річних, який підлягає стягненню з відповідача за невиконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08.09.2011 по справі №2а-330/2010 - 15557,70 грн. та постанови Кам`янсько-Дніпровського районного суду від 17.10.2014 р. по справі №318/2906/14-а - 2271,53 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч.1 ст.5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Положеннями частини третьої статті 12 та частин першої статті 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем у справі розрахунки позивача не спростовані, власні розрахунки не надані ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції, а тому відсутні підстави для неврахування розрахунків позивача, викладених в позовній заяві.

За вказаних обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню згідно з п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» від 22.08.2018 року №628 територіальні органи Пенсійного фонду України вирішено реорганізувати шляхом приєднання до окремих органів Пенсійного фонду України. Так, Енергодарське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області приєднано до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, який і є правонаступником відповідача у справі та належним відповідачем.

Таким чином, з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню нараховані інфляційні втрати - 109422,96 грн. та три проценти річних - 15557,70 грн. за період з 08.09.2011 р. по 30.04.2019 р. на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08.09.2011 по справі №2а-330/2010 та нараховані інфляційні втрати – 19668,06 грн. та три проценти річних – 2271,53 грн. за період з 09.12.2014 р. по 30.04.2019 р. на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Кам`янсько-Дніпровського районного суду від 17.10.2014 р. по справі №318/2906/14-а, а всього - 146920 грн. 25 коп.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 11 листопада 2019 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.

Позов ОСОБА_1  до Енергодарського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних– задовольнити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (код ЄДРПОУ 20490012) на користь ОСОБА_1 нараховані інфляційні втрати - 109422,96 грн. та три проценти річних - 15557,70 грн. за період з 08.09.2011 р. по 30.04.2019 р. на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08.09.2011 по справі №2а-330/2010 та нараховані інфляційні втрати – 19668,06 грн. та три проценти річних – 2271,53 грн. за період з 09.12.2014 р. по 30.04.2019 р. на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Кам`янсько-Дніпровського районного суду від 17.10.2014 р. по справі №318/2906/14-а, а всього - 146920 грн. 25 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 13 лютого 2020 року.

Головуючий, суддя-доповідач                                                С. В. Кухар

Судді:                                                                        О. В. Крилова

О.З. Поляков