ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1202/20 Справа № 194/964/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Соколова Ю. І. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2020 року                колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Варенко О.П.,
суддів – Городничої В.С., Лаченкової О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу 
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк»
на заочне рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2019 року 
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2019 року позивач - АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 13 липня 2012 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 3 900,00 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
Відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконує, тому станом на 31 січня 2019 року має заборгованість за кредитом в сумі 49 718,29 грн, яка складається з: 4 848,93 грн – заборгованості за кредитом; 39 058,40 грн – заборгованості по процентам за користування кредитом; 2 967,23 грн – заборгованості за пенею та комісією; 500 грн – штрафу (фіксована частина); 2 343,73 грн – штрафу (процентна складова). 
На підставі викладеного, просив стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість та судовий збір. 
Заочним рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за договором № б/н від 13 липня 2012 року, а саме: заборгованість за кредитом в розмірі 4 848 (чотири тисяч вісімсот сорок вісім) грн 35 коп.
Вирішено питання судових витрат.
В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду в частині відмови у стягненні процентів у розмірі 39 058,40 грн, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду змінити в частині стягнення процентів у розмірі 39 058,40 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по процентам, посилаючись на те, що Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Позичальник підписала анкету-заяву, ознайомилася та погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку.
Посилався на положення ст.ст. 1048, 1054 ЦК України, відповідно до яких позикодавець має право на отримання від позичальника процентів; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України; позичальник зобов`язаний сплатити проценти за користування кредитними коштами і ця умова є істотним фактором при надані кредитних коштів, враховуючи, що важливою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених коштів. 
Посилався на те, що відповідач укладення чи не укладення кредитного договору не оспорювала, розрахунок заборгованості не спростувала, не доведено відсутність заборгованості або виконання умов договору, не заперечувала проти наявності між сторонами кредитних зобов`язань, зустрічних позовних вимог не заявляла. 
Відповідач правом, передбаченим положеннями ст.360 ЦПК України, не скористалася.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом встановлено, що 13 липня 2012 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно якої отримала кредит у розмірі 5 000,00 грн. 
У анкеті-заяві зазначено, що ОСОБА_1 згодна з тим, що ця заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.
Позивачем до кредитного договору додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.
На підставі вказаних анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг та самих Умов і правил надання банківських послуг, позивач нарахував відповідачу заборгованість станом на 31 січня 2019 року в сумі 49 718,29 грн, яка складається з: 4 848,93 грн – заборгованості за кредитом; 39 058,40 грн – заборгованості по процентам за користування кредитом; 2 967,23 грн – заборгованості за пенею та комісією; 500 грн – штрафу (фіксована частина); 2 343,73 грн – штрафу (процентна складова).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). 
Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. 
Відповідно до положень ч .2 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. 
Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Зі змісту позовної заяви вбачається, що проценти за користування кредитними коштами встановлено у розмірі 36% на рік. 
При цьому, в анкеті-заяві, підписаній сторонами, процентна ставка не зазначена. 
Встановлено, що позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Тарифи банку, розміщені на сайті:https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємну частину спірного договору. 
Між тим, матеріали справи не містять жодних підтверджень того, що саме ці Тарифи та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, на які посилається банк, розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Таким чином, позивачем не надано доказів на підтвердження встановленого розміру процентної ставки за кредитом тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих сум процентів не є можливим, отже суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що доводи позивача щодо розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами. 
Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог в оскаржуваній частині.
Доводи апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк» про те, що суд першої інстанції мав керуватися положеннями ст. 1048, 1054 ЦК України та задовольнити позовні вимоги позивача щодо стягнення з позичальника процентів за користування кредитними коштами, визначивши розмір процентів на рівні облікової ставки НБУ, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки позивач не пред`являв вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами, з підстав та у розмірах, встановлених ст. 1048 ЦК України, а заява-анкета не містить розміру процентів.
Згідно з ч.ч.1, 3 ст. 13 ЦПК, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Доводи в апеляційній скарзі позивача про незаконність рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості по процентам з тих підстав, що Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи Банку не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви, не можуть бути прийняті судом до уваги з наступних підстав.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, зокрема заборгованість по процентам за користування кредитом та обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті:https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та у зазначеному в документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку – в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. 
Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що відповідач погодилася з умовами кредитного договору, оскільки договір не оспорювала та не спростувала розрахунок заборгованості, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки зазначене не впливає на встановлені судом обставини та правильність висновків, яких суд дійшов у справі. 
Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін.
Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» — залишити без задоволення. 
Заочне рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2019 року - залишити без змін в оскаржуваній частині.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів згідно ч.3 ст.389 ЦПК України. 

Головуючий О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В. Лаченкова