ПОСТАНОВА 
Іменем України

13 лютого 2020 року                                                         м. Кропивницький

справа № 404/7268/17
провадження № 22-ц/4809/196/20 

       Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого - Кіселика С.А., (суддя доповідач),
суддів: Голованя А.М., Єгорової С.М.,
учасники справи: позивач – Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»;
відповідач –  ОСОБА_1 ,
розглянувши у  порядку  спрощеного позовного провадження в місті Кропивницькому, без повідомлення сторін, цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 березня 2019 року у складі судді Варакіної Н.Б. по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення   заборгованості,

В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2017 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 82448 грн. 49 коп., за кредитним договором №б/н від 02 грудня 2010 року.
Позовні вимоги обґрунтував тим, що 02 грудня 2010 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір без номеру, згідно із яким банк надав відповідачу кредит у розмірі 7300 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік, з терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Відповідач у порушення умов договору зобов`язання за кредитним договором не виконує, у зв`язку з чим станом на 30.09.2017 року, має заборгованість у сумі 82448 грн. 49 коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 6888 грн. 33 коп., заборгованості по відсотках за користування кредитом – 68057 грн. 85 коп., заборгованість за пенею та комісією -3100 грн., а також штраф (фіксована частина) 500 грн. та штраф (процентна складова) – 3902, 31 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанцій та мотиви його прийняття
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 березня 2019 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк  «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» – 82 448,49 грн. заборгованості.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» – 1600 грн. судового збору.
       Задовольняючи позов суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у сумі 82448 грн. 49 коп., яка доведена в судовому засіданні та підлягає стягненню з нього в повному обсязі.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
Відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 березня 2019 року, апеляційну скаргу задовольни і ухвалити у справі нове рішення яким у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості відмовити. Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір за рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.03.2019 року у розмірі 1600 грн. та сплачений при подачі апеляційної скарги у розмірі 2400 грн., а також за проведення виконавчих дій 300 грн., а всього у загальній сумі 4300 грн.
Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно наданого банком розрахунку, у графі «Сума погашення за наданим кредитом» зазначено період із 02.03.2011 року по 27.03.2015 року, у якому відповідач здійснював платежі із погашення кредиту. Таким чином відповідачем сплачено більшу суму у розмірі 8 942 грн. 47 коп. ніж отримана сума кредитних коштів у розмірі 7 300 грн.
Встановлені судом першої інстанції обставини справи
Відповідно до договору б/н від 02.12.2010 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 7300 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Відповідач не виконав свої зобов`язання, в зв`язку з чим виникла заборгованість 82 448,49 грн., яка станом на 30.09.2017 складається із: заборгованості по кредиту 6888,33 грн., заборгованості по відсоткам за користування   кредитом –68 057,85 грн., заборгованість за пенею та комісією –3100 грн., а також штраф (фіксована частина) 500 грн. та штраф (процентна складова)– 3902,31 грн. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку» із розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою.

Провадження у суді апеляційної інстанції

Апеляційна скарга надійшла безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду 28.11.2019 року. 
29.11.2019 року справу було витребувано з Кіровського районного суду м. Кіровограда, яка надійшла до апеляційного суду 05 грудня 2019 року.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду 10 грудня 2019 року апеляційну скаргу було залишено без руху.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 26 грудня 2019 року відкрито апеляційне провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.
За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки ціна позову становить 82448 грн. 49 коп., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму (з 01.01.2019 становить 192100 грн.), апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 09 січня 2020 року справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.
Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та   вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У заяві позичальника від 02 грудня 2010 року процентна ставка не зазначена.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, пеню та штрафи.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 02 грудня 2010 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна Gold» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження   № 6-16цс15).
Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої – договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПприватБанк» у період – з часу виникнення спірних правовідносин (21 червня 2013 року) до моменту звернення до суду з указаним позовом (06 лютого 2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.
Обґрунтовуючи позов, позивач посилався й на Тарифи банку, однак таких до позову не додав та матеріали справи не містять, а наданий банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» також відповідачем не підписаний.
При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
         Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку – в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Колегія суддів вважає, що витяг із Тарифів обслуговування престижних кредитних карт «Універсальна Gold» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи, не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 02 грудня 2010 року шляхом підписання заяви-анкети, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
Вказане не враховано судом першої інстанції під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» відсотків за користування кредитом, пені та штрафів у розмірі 75560 грн. 16 коп., що призвело до неправильного застосування норм матеріального права. Зазначені вимоги позову не можуть бути задоволені у зв`язку з їх безпідставністю через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 02 грудня 2010 року, оскільки витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який викладений на банківському сайті: www.privatbanc,com.ua не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.
В той же час позивач висуває до відповідача вимогу про стягнення 6888 грн. 33 коп. фактично отриманих та використаних позичальником коштів, які він в добровільному порядку станом на 30.09.2017 року не повернув.
На підтвердження даної заборгованості по тілу кредиту Банк надав відповідний розрахунок.
В свою чергу заперечуючи проти стягнення суми тіла кредиту відповідач, в апеляційній скарзі, послався на те, що ним на протязі періоду часу з – 02.03.2011 року по 27.03.2015 року сплачено Банку 8942 грн. 47 коп., що є більшою сумою ніж отримана сума коштів.
Висновки суду апеляційної інстанції
З наведених вище підстав, апеляційний суд дійшов висновку про те, що банк не довів, що саме надані ним Умови є складовою кредитного договору і що саме ці Умови відповідач мав на увазі, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно брав на себе зобов`язання зі сплати винагороди за користування кредитом.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі   № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.
З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати в частині стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів у сумі 75560 грн. 16 коп. відмовивши в задоволенні позовних вимог у цій частині.
В той же час, проаналізувавши доводи позивача, заперечення відповідача та його доводи викладені у апеляційній скарзі, колегія суддів вважає за не можливе прийняти доводи відповідача про повне погашення кредиту, оскільки наданий позивачу кредит є поновлювальною кредитною лінією, при цьому відповідач, зазначаючи отриману суму кредитних коштів, послався на розмір встановленого кредитного ліміту – 7300 грн., що не завжди є тотожним сумі отриманих коштів і при цьому не надав доказів які б підтверджували суми використаних ним кредитних коштів упродовж користування, отриманою ним у Банку, кредитною карткою.
Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд – шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, розмір якої становить 6888 грн. 33 коп. 
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Ураховуючи наведене, судові витрати сплачені сторонами у цій справі підлягають перерозподілу.
Оскільки позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду із цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 133 грн. 60 коп. (розмір заявлених вимог – 82448 грн. 49 коп. (100 %), розмір вимог, що підлягають задоволенню –   6888 грн. 33 коп. (8,35 %), розмір судового збору, що підлягав сплаті при звернення до суду з позовною заявою – 1600 грн. 00 коп. (1600 грн. 00 коп. х 8,35 % =133 грн. 60 коп.).
Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а тому сплачений відповідачем судовий збір у сумі 2643 грн. 00 коп. за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з позивача на його користь також пропорційно в розмірі (2400 грн. 00 коп. х 91,65% = 2199 грн. 60 коп.).
На підставі проведеного взаємозаліку з АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2066 грн.00 коп. (2199,60 грн. – 133,60 грн.).
Вимоги   ОСОБА_1 про повернення йому сплачених 300 грн. за проведення викоконавчих дій, не є предметом даного позову. 
Керуючись ст. 367,ст. 368, ст. 374, ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 25 березня 2019 року скасувати та постановити нове судове рішення.
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» кредитну заборгованість за договором від 02 грудня 2010 року в розмірі 6888 грн. 33 коп.
        У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1  про стягнення   75560 грн. 16 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом, пенею та штрафами, відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 2066 грн.00 коп. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 13 лютого 2020 року.

Суддя доповідач  - С. А. Кіселик
Судді:   А. М. Головань
С.М. Єгорова