КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД   

Справа 758/3153/17                                                             Головуючий у І-й інстанції - Ларіонова Н.М.
апеляційне провадження № 22-ц/824/936/2020                               Доповідач Заришняк Г.М.
 
ПОСТАНОВА 
                                                                ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 лютого  2020 рокуКиївський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:             
Головуючого - Заришняк Г.М.
Суддів -  Мараєвої Н.Є.,  Рубан С.М.
при секретарі Діденку А.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 18 липня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та надання права на спадкування, -
 
ВСТАНОВИВ:
            В березні 2017 року  ОСОБА_1   звернулася в суд з позовом  до відповідача  про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та надання права на спадкування.
            В обґрунтування позову вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , з яким вона проживала з листопада 1996 року однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу в належній їй квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . В період спільного проживання позивачки з ОСОБА_3 вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, здійснювали спільні заощадження, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Вказувала, що в останні місяці життя стан здоров`я ОСОБА_3 значно погіршився, ускладнилися захворювання серцево-судинної системи, що спричинило захворювання нижніх кінцівок, йому було дуже тяжко та боляче самостійно пересуватися, внаслідок чого він рідко та лише у її супроводі виходив з дому. Фактично весь тягар утримання та лікування ОСОБА_3 ліг на її плечі, відповідач будучи племінником покійного, відносини з дядьком майже не підтримував. Позивачкавважала, що догляд за ОСОБА_3 - це її обов`язок як дружини, якою вона завжди себе вважала. Факт спільного проживання та ведення спільного господарства підтверджується показами свідків, чисельними фотографіями. Посилаючись на те, що   ОСОБА_3 хворів тривалий час, потребував сторонньої допомоги та догляду, яку надавала саме вона, знаходився в безпорадному стані, потребував постійного догляду, просила встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу в період з листопада 1996 р. по та по день смерті ОСОБА_3    ІНФОРМАЦІЯ_2.
            Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 18 липня 2019 року у задоволенні позову   ОСОБА_1 - відмовлено в повному обсязі.
            В апеляційній скарзі позивачка  ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм  матеріального  та процесуального права, просить  рішення  суду скасувати  та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.
В поданому відзиві представник  відповідача  ОСОБА_2 ,посилаючись на його  законність судового рішення, просить  апеляційну скаргу залишити без задоволення як  необґрунтовану, рішення суду залишити без зміни.
В  судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивачка та її представники підтримали апеляційну скаргу  з підстав та доводів, викладених в апеляційній скарзі..
Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечував, вважаючи  рішення суду законним.
            Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обгрунтованність постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає  задоволенню з таких підстав.
            Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.
            Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.  
Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що   ІНФОРМАЦІЯ_2 помер  ОСОБА_3 Вказана обставина підтверджена свідоцтвом  про смерть, виданим  Відділом  реєстрації  смерті  у м. Києві Управління  державної реєстрації Головного  територіального управління юстиції в м. Києві (а.с.163 т.1).
Згідно свідоцтва про право власності  на житло, виданого  04 жовтня 1994 року, ОСОБА_3 на праві приватної власності належала квартира  АДРЕСА_2 (а.с.14 т.1),  в якій він  з 28 квітня 1987 року  був зареєстрований, що підтверджується довідкою  №110,  КК «Центр Комунального сервісу» від   19  березня   2016 року.  Знятий з обліку 03 березня 2016 року (а.с.142 т.1).
З довідки №1132 від 13.11.2017 року, виданої  Іванківською  сільською радою,  слідує, що похованням  ОСОБА_3 займався  його племінник ОСОБА_2 (а.с.138 т.2).
Позивачка ОСОБА_1   з 16 жовтня 1984 року зареєстрована  за адресою:  АДРЕСА_1 .  (а.с.56 т.1).
З копії спадкової справи №140/16 до майна померлого ОСОБА_3 , заведеної  Чотирнадцятою київською державною нотаріальною конторою, встановлено, що 12 березня  2016 року до нотаріальної контори  із заявою про прийняття спадщини  звернувся відповідач ОСОБА_2 ,як племінник, а 26 квітня 2016 року  заяву  подала ОСОБА_1 Нотаріусом  перевірено та встановлено, що ОСОБА_3 не складав за життя заповіту.
Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
За правилом ч. ст. 1216 ЦК України  спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч.1 ст. 1218 ЦК України).
               Відповідно до роз`яснень, викладених в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування",  якщо виникнення  права  на спадкування залежить від доведення певних  фактів,  особа  може  звернутися  в  суд  із  заявою   про встановлення   цих   фактів,   яка,   у  разі  відсутності  спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку  суди  повинні  розглядати заяви про встановлення родинних відносин  із  спадкодавцем,  проживання  з  ним   однією   сім`єю, постійного  проживання  разом  із  спадкодавцем  на  час відкриття спадщини,  прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року 
тощо.
               Згідно  ст. 1258 ЦК України  спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
        За змістом  ст. 1259 ЦК України черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині.
                Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
               Статтями 1261-1264 ЦК України визначені черги спадкоємців за законом.
               Відповідно  до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.  
               Племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини (ч.3 ст.1266 ЦК України).              
               Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
               Матеріалами спадкової справи № 140/16 підтверджено, що відповідач у справі ОСОБА_2 є спадкоємцем 2 черги за правом представлення, оскільки померлий ОСОБА_3 є рідним братом батька відповідача - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .              
               Судом також встановлено, що метою встановлення факту проживання однією сім`єю позивача ОСОБА_1 з ОСОБА_3 є отримання права на спадщину, оскільки призводить до визнання позивача спадкоємцем четвертої черги відповідно до ст.1264 ЦК України. Між тим, встановлення вказаного факту має визначені юридичні наслідки для позивача в разі визнання факту проживання вказаних осіб однією сім`єю не менше п`яти років до дня відкриття спадщини за умови, що позивач протягом тривалого часу надавала допомогу спадкодавцеві, який через тяжку хворобу був у безпорадному стані.
               Звертаючись з  даним позовом до суду, позивачка  ставить  питання про встановлення факту проживання однією родиною без реєстрації шлюбу з померлим ОСОБА_3   з листопада 1996 року  по ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
               Відповідно до п. 1 Прикінцевих та перехідних положень СК України, цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, яке відбулось 01.01.2004 р.            
               Таким чином, виходячи із принципу незворотності дії у часі, встановленого ч. 1 ст. 58 Конституції України, на правовідносини, що виникли раніше  дія вказаних нормативних актів не поширюється.
               Разом з тим,  положеннями Кодексу про шлюб та сім`ю України, який був чинний   на період з листопада 1996  року  й до 01 січня 2004 року, не було можливим  встановлення  факту проживання  чоловіка та жінки  без реєстрації шлюбу однією сім`єю. 
Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування"роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, щосім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.
Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.
Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Частиною 1 ст. 81  ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом ч.3,4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Звертаючись з даним позовом позивачкою не надано належних та достовірних доказів про те, що  протягом п`яти років (або будь-який період) вона з померлим вела спільне господарство, що у них був спільний бюджет, що вони разом здійснювали покупки, утримували житло, сплачували вартість отриманих комунальних послуг.
Так,  надані  позивачкою  фотокартки  не можуть свідчити про  те, що  ОСОБА_1 та  ОСОБА_3   проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації  шлюбу. Крім того, надані ксерокопії квитанцій, про сплату  житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_3 ,  в яких зазначено платником позивачку ОСОБА_1 також не є доказом  проживання однією сім`єю зі спадкодавцем,  оскільки така оплата здійснювалась періодично, не на постійній основі, та й не протягом п`яти останніх років життя спадкодавця, а саме: за лютий 2013 року, березень, квітень, червень, листопад, грудень 2014 року; лютий, квітень, липень, серпень 2015 року (а.с.33-39 т.2).
Також не можуть бути  й доказом сумісного проживання  товарний чеки на придбання НВЧ печі DAEWOOKOC -1M1K,  м`ясорубки   MOOLINEX  DKF 1; талон -2001 №001328 холодильник  Норд-214/6 та гарантійний талон на телевізор  DIGITAL РЕ 2125, оскільки   вказані квитанції не свідчать про те, що  зазначені товари були придбані саме  позивачкою та  покійним ОСОБА_3  (а.с.39-50 т.2).
 Також не можуть бути  доказами сумісного проживання й  рахунки-замовлення від  ТОВ «Студіо Модерна», з зазначенням замовником  ОСОБА_3 , оскільки вказані рахунки-замовлення не містять місця проживання ОСОБА_3 . Крім того, з ксерокопії поштового конверта, направленного  ТОВ «Студією модерн» на ім`я ОСОБА_1 та за її адресою слідує, що така кореспонденція направлялась позивачці 19 лютого 2018 року, тобто вже після смерті  ОСОБА_3 (а.с.15-18 т.2).
В матеріалах  справи відсутні належні  та достовірні докази того, що  померлий  ОСОБА_3 проживав разом з позивачкою  за місцем  її реєстрації, там же  отримував поштову кореспонденцію (газети, листи, тощо), отримував  медичне обслуговування  в медичних закладах. 
З листа Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Подільського району м. Києва № 522 від 13.03.2018 року, виданого на запит  адвоката позивача Зимі І.П., вбачається, що ОСОБА_3 , 1938 року народження, перебував на «Д» обліку за місцем своєї реєстрації  з приводу  таких захворювань: ішемічна хвороба серця стенокардія напруги ІІІ ФК; атеросклеротичний кардіосклероз; гіпертонічна хвороба ІІ ст., 2 ст., ризик 4; фібриляція передсердь, постійна форма СН ІІ А -Б ст.; хронічний бронхіт АН І-ІІ ст.; хронічний холецистит; хронічний панкреатит; доброякісна гіперплазія передміхурової залози І-ІІ ст.; дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст.; ЦАС на тлі гіпертонічної хвороби; початкова катаракта ОІ. Гіпертонічна ангіопатія ОІ. Манулопатія ОІ.
Також з вказаного листа  вбачається, що ОСОБА_3 регулярно проходив диспансерні обстеження, відвідував лікарів, отримував стаціонарне лікування під час хронічних захворювань в клінічній лікарні № 15 м.Києва та КМРЦЗ, в період ремісії отримував санаторно-курортне лікування, викликів додому не було, останнє звернення було 21.12.2015 р.; самостійно відвідував медичний заклад. У зв`язку з його станом здоров`я та через похилий вік міг потребувати сторонньої допомоги (том 2 арк.спр.6-7).
Наявність зазначених хвороб у спадкодавця ОСОБА_3 підтверджуються  також медичною картою амбулаторного хворого на ім`я ОСОБА_3 , випискою з історії хвороби, курортною книжкою, електрокардіологічним дослідженням (том 1 арк.спр.198-247) .
Разом з тим,  позивачкою  не було надано  висновок судово-медичного дослідження та не заявлялось клопотання  про призначення відповідної експертизи  у підтвердження того факту, що спадкодавець ОСОБА_3 через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був  у безпорадному стані.
Також колегія суддів вважає, що  судом першої інстанції вірно не прийнято  до уваги покази свідків   ОСОБА_6 , яка є дочкою позивача, ОСОБА_7 , яка є рідною сестрою позивача, що свідчили про проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю, та ОСОБА_8 , яка є дружиною відповідача та свідчила про непроживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю,  оскільки вказані свідки є заінтересовані  в результатах  розгляду даної справи.  При цьому показання даних свідків  щодо про потребування або непотребування ОСОБА_3 за станом свого здоров`я сторонньої допомоги, суд першої інстанції  правильно   вважав їх  неналежними та недопустимими доказами для цієї обставини, а тому обґрунтовано не взяв їх до уваги.
Копія посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, виданого на ім`я ОСОБА_3 25.12.2009 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, посвідчення водія, пенсійне посвідчення ОСОБА_3 також  не можуть вважатись  належними та допустимими доказами на підтвердження позовних вимог позивачки 
ОСОБА_1 повно та всебічно з`ясував дійсні обставни справи, наданим  доказам дав належну правову оцінку та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні  позову за його недоведеністю. 
Доводи апеляційної скарги  про те, що  судом  було безпідставно не взято  до уваги покази свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 про сумісне проживання  ОСОБА_1 та ОСОБА_3 як чоловіка та жінки, які підписали акт, складений  депутатом Київської міської ради, не можуть  бути  підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду.
Показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини ( ч.1 ст. 90 ЦПК України).
Разом з тим, вказані особи не були допитані судом як свідки, не були попереджені за  завідомо неправдиві показання  чи від відмову  від дачі показань, в зв`язку з чим суд обґрунтовано  не прийняв до уваги вказаний акт.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують й  не містять підстав для скасування  ухвали суду.
            Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
            Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити  без задоволення.
            Рішення  Подільського районного суду м. Києва від 18 липня 2019 року - залишити без змін.
            Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і  може бути оскаржена в касаційному порядку  до Верховного Суду протягом 30 днів.
 
Повний текст постанови виготовлений           11 лютого 2020 року
Головуючий :
Судді: