ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1673/20 Справа № 175/1281/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бойко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 27  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року                                                                 м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:         
головуючого - Петешенкової М.Ю.
суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,
при секретарі - Пивоваровій А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2019 року 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , державного реєстратора Василенка Благовіста Володимировича, третя особа ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора, визнання незаконними дій державного реєстратора, скасування реєстрації права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:
       
У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з уточненим в ході розгляду справи позовом до відповідача, в якому просив визнати незаконними дії державного реєстратора та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності, скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та визнати право власності. 
Позовні вимоги обгрунтував тим, що 11 квітня 2008 року між ним та ПАТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» укладено кредитний договір № 014/147353/3101/74, а також з метою забезпечення зобов`язань за даним кредитним договором в той же день було укладено договір іпотеки № 014/3101/147353, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л., та зареєстрований в реєстрі за № 1723. 
В подальшому, шляхом укладення договорів відступлення права вимоги, ОСОБА_1 набула права вимоги до позивача за кредитним договором № 014/147353/3101/74 від 11 квітня 2008 року, та договором іпотеки № 014/3101/147353 від 11 квітня 2008 року, на підставі чого державним реєстратором проведено реєстрацію права власності майна позивача, яке перебуває в іпотеці за відповідачем ОСОБА_1 , чим були порушені права ОСОБА_2 , що і було підставою для звернення до суду. 
Посилаючись на незаконність дій державного реєстратора, просив задовольнити позов. 
Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , державного реєстратора Василенка Б.В., третя особа ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора, визнання незаконними дій державного реєстратора, скасування реєстрації права власності — задоволено (т.2 а.с.138-150).
Визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора Василенко Б.В. Комунального підприємства Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області від 20 грудня 2016 року, індексний номер 33047203 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 1 986 кв.м. за кадастровим номером 1221486200:05:010:0039 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1125133312214), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та від 20 грудня 2016 року, індексний номер 53047445 про державну реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_2 номер об`єкта нерухомого майна: 87061112214 АДРЕСА_1 , за ОСОБА_4 ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
Визнано незаконними дії державного реєстратора Василенко Б.В. Комунального підприємства Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області вчинені 19 грудня 2016 року за індексним номером: 33047203, за номером запису про право власності: 18162044, щодо реєстрації права власності на земельну ділянку площею 1 986 кв.м за кадастровим № 1221486200:05:010:0039 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1125133312214), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та вчинені 19 грудня 2016 року за індексним номером: 33047445, за номером запису про право власності: 18162259, щодо реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_2 номер об`єкта нерухомого майна: 87061112214 АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
Скасовано реєстрацію права власності за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), за номером запису про право власності: 18162044, на земельну ділянку площею 1986 кв.м за кадастровим № 1221486200:05:010:0039 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1125133312214), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Скасовано реєстрацію права власності за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за номером запису про право власності: 18162259, на житловий будинок АДРЕСА_2 .м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 17061112214), АДРЕСА_1 .
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при прийнятті рішення про державну реєстрацію нерухомого майна та проведенні реєстраційних дій, державний реєстратор порушив вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, тому позивачем правильно обраний спосіб захисту свого порушеного права та його вимоги підлягають задоволенню. 
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції проігноровано висновки, зазначені у постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року, а тому рішення суду не відповідає вимогам чинного законодавства, є відкрито необ`єктивним та підлягаючим скасуванню.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 11 квітня 2008 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 014/147353/3101/74, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_2 кредитні кошти у розмірі 395 000, 00 дол. США, а позичальник зобов`язався повернути суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та комісії згідно з умовами договору.
В той же день, з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки № 014/3101/147353, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л. Л. та зареєстрований у реєстрі за № 1723.
Відповідно до пункту 1.2. договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме
майно – житловий цегляний будинок А, загальною площею 546, 9 кв. м, з яких житлова площа складає 148, 1 кв. м, та господарські будівлі і споруди: басейн бетонний бас., зливна яма цегляна з/я, колодязь бетонний к., огорожа металева, цегляна, шлакоблочна, бетонна № 1-6, що знаходяться у АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка, площею 1 986, 00 кв. м, надана у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер: 1221486200:05:010:0039.
28 жовтня 2016 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та Публічним акціонерним товариством «ВЕКТОР БАНК» (далі – ПАТ «ВЕКТОР БАНК») укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» як первісний кредитор відступило ПАТ «ВЕКТОР БАНК» як новому кредитору права вимоги за кредитним договором від 11 квітня 2008 року № 014/147353/3101/74 та за договором іпотеки від 11 квітня 2008 року № 014/3101/147353.
28 жовтня 2016 року між ПАТ «ВЕКТОР БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СВ ФІНАНС» (далі – ТОВ СВ ФІНАНС») укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «ВЕКТОР БАНК» як первісний кредитор відступило ТОВ «СВ ФІНАНС» як новому кредитору права вимоги за кредитним договором від 11 квітня 2008 року № 014/147353/3101/74 та за договором іпотеки від 11 квітня 2008 року № 014/3101/147353.
28 жовтня 2016 року між ТОВ «СВ ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «СВ ФІНАНС» як первісний кредитор відступило ОСОБА_1 як новому кредитору права вимоги за кредитним договором від 11 квітня 2008 року № 014/147353/3101/74 та за договором іпотеки від 11 квітня 2008 року № 014/3101/147353.
Таким чином, в один проміжок часу - в один і той же день 28 жовтня 2016 року, і знаходячись в різних містах (м. Київ та м. Дніпро), представники ПАТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», ПАТ «ВЕКТОР БАНК» та ТОВ «СВ Фінанс» та ОСОБА_1 між собою укладають окремі договори, що явно свідчить про не спрямованість цих договорів на реальне настання правових наслідків.
28 жовтня 2016 року між ТОВ “СВ Фінанс” та ОСОБА_6 укладено договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вакуленко С.О.
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2016 року у справі № 175/4901/15-ц позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 задоволено повністю, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки (житловий будинок та земельну ділянку). 
Враховуючи, що наявним рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2016 року про звернення стягнення на предмет іпотеки спір вирішено в судовому порядку, ОСОБА_1 всупереч вимогам діючого законодавства звернулася до державного реєстратора Комунального підприємства Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області Василенко Б.В. із заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку позасудового врегулювання спору шляхом застосування застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що і було підставою для прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 33047203 від 20 грудня 2016 року, та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 33047445 від 20 грудня 2016 року, у державному реєстрі речових прав здійснено реєстрацію права власності предмет іпотеки (житловий будинок та земельну ділянку), згідно Договору іпотеки №014/3101/147353 від 11 квітня 2008 року за ОСОБА_1 . 
Згідно з пунктом 5.6 договору іпотеки право вибору способу задоволення вимог іпотекодержателя, встановлених договором, належить іпотекодержателю.
Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до підпункту 5.5.1 іпотечного договору у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушених зобов`язань за цим або кредитним договором у встановлений іпотекодержателем строк, такі вимоги задовольняються за рахунок предмета іпотеки. В такому випадку цей договір згідно зі статтями 36,37 Закону України «Про іпотеку» вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі цього договору іпотеки, який в цьому випадку є правовстановлюючим документом.
Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя в разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі.
Як встановлено судом та свідчать матеріали справи, станом на 28 жовтня 2016 року відповідач ОСОБА_1 не набула статусу іпотекодержателя, оскільки договори про відступлення права вимоги за іпотечним договором між СВ «Фінанс» та ОСОБА_1 були зареєстровані державним реєстратором ОСОБА_7 В. тільки 19 грудня 2016 року, про що свідчать витяги із державних реєстрів (т.1 а.с. 68,72,), а тому письмова вимога про порушення зобов`язань від 28 жовтня 2016 року, направлена ОСОБА_2 , як і квитанція про направлення останньому цієї вимоги, є неналежними доказами по цій справі, та не повинні були враховуватись державним реєстратором під час проведення реєстраційних дій. 
Таким чином, станом на 19 грудня 2016 року у державного реєстратора на час проведення реєстраційних дій були відсутні належні докази, які б підтверджували б факт звернення іпотекодержателя ОСОБА_1 з письмовою вимогою до іпотекодавця ОСОБА_2 про усунення порушень протягом встановленого законом строку.
Крім того, у державного реєстратора були у наявності судові рішення, які свідчать про існування спору щодо недійсності договору іпотеки, а відповідно, на час проведення реєстраційних дій, позивачем оспорювалася передача в іпотеку нерухомого майна.
Повноваження державного реєстратора у спірних правовідносинах урегульовано, зокрема, законами України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» «;Про іпотеку», постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» (далі - постанова № 1127). 
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування.
Згідно з положеннями частини першої статті 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.
Вичерпний перелік підстав для відмови у здійсненні державної реєстрації визначений частиною першою статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Зокрема, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників.
З аналізу наведених правових норм дає підстави для висновку, що однією з підстав відмови у здійсненні державної реєстрації є наявність зареєстрованих обтяжень речових прав на нерухоме майно (пункт 6 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Разом з тим, судом встановлено, що Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в межах розгляду справи № 175/3250/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, 18 серпня 2016 року постановив ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони на відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 . 
Однак, вказане обтяження було вилучено незаконно, оскільки відповідне судове рішення, що стало підставою для скасування заходів забезпечення позову, не набрало законної сили. 
Відповідно до ст. 10 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”, державний реєстратор під час проведення реєстраційних дій обов”язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об”єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень. 
Проте, державний реєстратор станом як на 19 грудня 2016 року, так і на 20 грудня 2016 року не перевірив наявність ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2016 року про скасування заходів забезпечення позову, в Єдиному державному реєстрі судових рішень відкритому для загального доступу на офіційному веб-порталі судової влади, чим порушив вимоги ст. 10 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”, які зобов”язували останнього перевірити даний факт. 
Крім того, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, інформація про скасування заходів забезпечення у вигляді арешту на житловий будинок та заборони вчинення дій щодо відчуження, на момент здійснення реєстраційних дій була відсутня, оскільки надіслана судом лише 03 січня 2017 року, тоді як оприлюднена 05 січня 2017 року. 
За таких обставин, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що рішення державного реєстратора є незаконними та такими, що підлягають скасуванню. 
Суд першої інстанції цілком обґрунтовано відхилив посилання представника відповідача на те, що спірні реєстраційні дії та рішення не порушують прав позивача, зазначивши, що згідно договору іпотеки, ОСОБА_2 є іпотекодавцем вказаного житлового будинку та земельної ділянки, а тому виведення незаконним рішенням відповідача цього предмету іпотеки з-під власності останнього, напряму впливає на його майнові права та інтереси. 
Слід зазначити, що факт відсутності в Єдиному державному реєстрі судових рішень інформації про ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2016 року відповідно до вимог ст.23 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”, повинен був стати для державного реєстратора підставою для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та направлення запиту до суду про отримання копії судового рішення. 
Такі обставини спростовують посилання апелянта на відсутність перешкод для вчинення відповідачем реєстраційних дій. 
Окремо, колегія суддів вважає за необхідне вказати на помилковість доводів апелянта, з приводу ігнорування судом першої інстанції висновків Верховного Суду, згідно яких наявність рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки є перешкодою для укладання договору про задоволення вимог іпотекодержателя, а не вчинення реєстраційних дій. Дані обставини, були предметом ретельного дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги про те, що на час розгляду справи жодного рішення про визнання договорів про відступлення права вимоги від 28 жовтня 2016 року недійсними не існувало, висновок суду щодо правомірності договорів не заслуговують на увагу суду, на законність та правильність висновків суду не впливають.
Доводи апеляційної скарги про доведеність належного повідомлення ОСОБА_2 про усунення порушень протягом встановленого законом строку, як і набуття відповідачем ОСОБА_1 статусу іпотекодержателя на момент вчинення реєстраційних дій, не заслуговують на увагу, оскільки такі докази були визнані не належними, з урахуванням здійснення державної реєстрації договору відступлення права вимоги 19 грудня 2016 року, про що свідчать матеріали справи, були предметом розгляду у суді першої інстанції, тому повторного правового аналізу не потребують.
Таким чином доводи апеляційної скарги про наявність підстав для проведення реєстраційних дій, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються встановленими у справі обставинами та письмовими матеріалами справи.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені сторонами у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Оскільки Дніпровський апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2019 року — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида