Постанова  
Іменем України
 
05 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 216/5361/16-ц
провадження № 61-2600св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач), 
Яремка В. В.,
 
учасники справи:
позивач - Приватне підприємство «Придніпровська паливно-енергетична компанія»,
відповідач -   ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 березня 
2018 року у складі судді Онопченка Ю. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Бондар Я. М., 
Барильської А. П., Зубакової В. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У листопаді 2016 року Приватне підприємство «Придніпровська паливно-енергетична компанія» (далі - ПП «ППЕК», підприємство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення збитків, заподіяних забезпеченням позову. 
 
На обгрунтування позовних вимог зазначало, що 06 червня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів власників ПП «ППЕК» від 01 березня 
2016 року, визнання недійсними змін до статуту ПП «ППЕК», визнання права на частку в статутному капіталі підприємства та інше. Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 
від 01 липня 2016 року, задоволено заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову, накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, яке належить підприємству, заборонено підприємству та іншим особам відчужувати будь-яким чином (в тому числі шляхом укладання договорів купівлі-продажу, міни, інших цивільно-правових договорів, внесення до статутних фондів інших юридичних осіб), обтяжувати будь-яким чином, передавати (в тому числі на умовах застави та ін.) будь-яким фізичним та юридичним особам майно, яке належить підприємству, заборонено реєстраторам, нотаріусам та іншим особам, які мають право перереєстрації корпоративних прав, здійснювати реєстраційні дії щодо внесення змін до відомостей у Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб підприємців відносно підприємства, заборонено голові комісії з припинення або ліквідатору проведення будь-яких дій, направлених або пов`язаних з ліквідацією або припиненням діяльності підприємства. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2016 року ухвалу про забезпечення позову від 01 липня 2016 року скасовано, ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову.
 
Предметом діяльності підприємства, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 1001628258, та пункту 2.2. статуту ПП «ППЕК» є, зокрема, оптова торгівля машинами та устаткуванням для добувної промисловості й будівництва, а також інші види діяльності, що не суперечать законодавству. 
 
23 травня 2016 року між ПП «ППЕК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергопромпостач» (далі - ТОВ «Енергопромпостач») укладено договір купівлі-продажу № 23/05-16, згідно якого підприємство зобов`язалось поставити контрагенту виробниче обладнання згідно специфікації на загальну суму 8 400 000,00 грн (з урахуванням податку на додану вартість (далі - ПДВ) в 10 (десяти) денний термін після зарахування коштів на поточний рахунок продавця (пункт 2.1. договору). Оплата за товар була зарахована на рахунок підприємства 11 липня 2016 року, проте товар у визначений договором строк ТОВ «Енергопромпостач» переданий не був у зв`язку з вжиттям заходів забезпечення позову на підставі ухвали Центрально-Міського районного суду 
м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2016 року. Повідомленням від 25 липня 2016 року № 07-25-02 ТОВ «Енергопромпостач» поінформувало підприємство про розірвання договору купівлі-продажу 
від 23 травня 2016 року на підставі пункту 6.6. договору в односторонньому порядку у зв`язку з не переданням підприємством товару. На виконання умов пункту 6.7. договору купівлі-продажу 27 липня 2016 року, ПП «ППЕК» повернуло ТОВ «Енергопромпостач» грошові кошти за товар у розмірі 8 400 000,00 грн. Крім того, 23 вересня 2016 року ПП «ППЕК» сплатило на рахунок ТОВ «Енергопромпостач» штраф у розмірі 15 процентів вартості товару, що складає 
1 260 000,00 грн.
 
Посилаючись на те, що внаслідок неправомірного вжиття судом заходів забезпечення позову за заявою ОСОБА_1 підприємству було завдано збитків, а саме реальні збитки у розмірі 1 260 000,00 грн та упущену вигоду у розмірі 4 227 000,00 грн (різниця між ціною придбання виробничого обладнання та ціною продажу за договором купівлі-продажу від 23 травня 2016 року), позивач просив стягнути з ОСОБА_1 збитки у розмірі 5 487 000,00 грн. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 березня 2018 року позов ПП «ППЕК» задоволено.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПП «ППЕК» збитки, заподіяні забезпеченням позову, а саме реальні збитки у розмірі 1 260 000,00 грн (штраф) та упущену вигоду у розмірі 4 227 000,00 грн, а всього 5 487 000,00 грн.
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внаслідок невиконання позивачем зобов`язань за договором купівлі-продажу від 23 травня 2016 року у зв`язку з наявністю ухвали про забезпечення позову від 01 липня 2016 року, йому завдано реальні збитки у розмірі 1 260 000,00 грн (сплачений штраф за невиконання зобов`язання) та упущена вигода у розмірі 4 227 000,00 грн, які підлягають компенсації за рахунок ОСОБА_1 . Суд відхилив посилання відповідача на те, що всі договори купівлі-продажу укладені «заднім числом» з метою імітації завдання штучної шкоди та тиску на неї, а також за відсутності відповідних на це повноважень, вказавши, що вони грунтуються на припущеннях оскільки не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, натомість наявні у справі докази свідчать, що всі зазначені договори купівлі-продажу укладені реально, не оскаржені в судовому порядку та не визнані судом недійсними.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 березня 2018 року залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини, що мають значення для справи, дійшов законного та обгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову. Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції щодо доведеності заподіяння ПП «ППЕК» збитків у зв`язку з обмеженнями, що були застосовані ухвалою суду про забезпечення позову за заявою ОСОБА_1 у період з 
01 липня 2016 року по 19 жовтня 2016 року, оскільки підприємство не мало можливості здійснювати свою підприємницьку діяльність, а отже виконувати умови укладених договорів купівлі-продажу внаслідок чого понесло збитки у вигляді сплаченого ТОВ «Енергопромпостач» штрафу у розмірі 1 260 000,00 грн та упущеної вигоди, що становить різницю між ціною придбаного ним виробничого обладнання та ціною його продажу, обумовленою за договором купівлі-продажу від 23 травня 2016 року, у розмірі 4 227 000,00 грн. Суд апеляційної інстанції відхилив посилання відповідача про не вжиття позивачем дій щодо зменшення завданих збитків, оскільки такі доводи грунтуються на припущеннях. Суд також вважав безпідставними посилання ОСОБА_1 на завдання позивачеві шкоди в результаті дії непереборної сили, оскільки ухвала суду про застосування заходів забезпечення позову не відноситься до непереборної сили. Твердження заявника про відсутність у директора ПП «ППЕК» повноважень на укладання договорів купівлі-продажу спростовуються рішеннями власника ПП «ППЕК» від 21 березня 2016 року та від 20 травня 
2016 року. Апеляційний суд визнав необгрунтованими посилання відповідача на фіктивність договору купівлі-продажу від 23 травня 2016 року, вказавши, що договір є дійсним, якщо: він не визнаний недійсним судом, його недійсність не випливає з вимог закону, та відповідач не надав належних та допустимих доказів недійсності укладеного договору купівлі-продажу. Не знайшли свого підтвердження і доводи ОСОБА_1 про її необізнаність з договором купівлі-продажу від 23 травня 2016 року, оскільки вона до листопада 2016 року працювала на посаді заступника директора ПП«ППЕК». 
 
Узагальнені доводи касаційної скарги та позицій інших учасників справи
 
У січні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга 
ОСОБА_1 , у якій вона просила скасувати рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 березня 
2018 рокута постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 грудня 
2018 року, і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ПП «ППЕК» відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що ПП «ППЕК» під час розгляду питання про забезпечення позову не зазначало про наявність зобов`язань перед контрагентами та можливість настання для підприємства негативних наслідків, не довело факту виникнення перешкод для ведення підприємством господарської діяльності та не просило суд встановити заставу. Суди не надали належної правової оцінки її доводам про те, що ухвалу суду про вжиття заходів забезпечення позову від 01 липня 2016 року можна вважати обставиною непереборної сили, оскільки вона унеможливлює виконання умов договору поставки обладнання, її невиконання не залежить від волі сторін договору, а тому ПП «ППЕК» могло посилатись на обставини непереборної сили в обґрунтування неможливості виконання зобов`язань за договором купівлі-продажу. Проте, ПП «ППЕК» не надало доказів вжиття заходів для уникнення фінансових втрат за договором купівлі-продажу від 23 травня 2016 року, та достовірно знаючи про вжиття судом заходів забезпечення позову, умисно чекало надходження коштів за товар від покупця. Діяльність з реалізації техніки та устаткування не є основним видом діяльності ПП «ППЕК», а тому необґрунтованими є посилання представника позивача на зупинку роботи підприємства у зв`язку із забороною відчуження належного йому майна. Суди попередніх інстанцій не звернули увагу, що на дату укладення договору купівлі-продажу від 23 травня 2016 року ТОВ «Енергопромпостач» не було платником ПДВ, тоді як умовами договору купівлі-продажу передбачено плату за поставлене виробниче обладнання з урахуванням ПДВ, що свідчить про фіктивність цього договору. Крім того, ПП «ППЕК» та ТОВ «Енергопромпостач» є пов`язаними компаніями, у яких бухгалтером працює одна і та ж особа - ОСОБА_2 , що викликає сумнів у достовірності та добросовісності дій цих підприємств щодо укладення договору купівлі-продажу від 23 травня 2016 року. Вона звернулася з позовом до суду про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 23 травня 2016 року, провадження у справі відкрито 05 березня 2018 року. Оскільки обставини дійсності зазначеного правочину мають важливе значення для вирішення спору у даній справі, 07 березня 2018 року вона звернулась до суду з клопотанням про зупинення провадження у справі, проте суд необгрунтовано відмовив у його задоволенні, а також клопотань, що стосувалися витребування необхідних для об`єктивного розгляду справи доказів, зокрема про витребування від контролюючого органу інформації про реєстрацію податкових накладних та відповідальну особу за ведення бухгалтерської звітності ПП «ППЕК» та ТОВ «Енергопромпостач» з метою підтвердження факту афілійованості зазначених компаній, витребування установчих документів та оригіналів укладених угод щодо придбання ПП «ППЕК» виробничого обладнання, рішень загальних зборів про надання повноважень керівникам підприємств на укладення договору купівлі-продажу, допит свідків, про проведення технічної експертизи документів. Крім того, вважала, що суд необгрунтовано відмовив у задоволенні її заяви про відвід головуючого судді Бондар Я. М., яка приймала участь у перегляді ухвали суду першої інстанції про вжиття заходів забезпечення позову від 01 липня 2016 року у справі №261/2881/16-ц, а отже були наявні сумніви щодо її об`єктивності та неупередженості зазначеного судді, оскільки позовні вимоги ПП «ППЕК» серед іншого обґрунтовані скасуванням апеляційним судом заходів забезпечення позову, вжитих судом першої інстанції. 
 
У травні 2019 року до касаційного суду надійшов відзив на касаційну скаргу від ПП «ППЕК», у якому позивач просив касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, посилаючись на те, що суди попередніх інстанцій повно та всебічно з`ясували обставини справи та ухвалили законні і обгрунтовані судові рішення.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 
2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 березня 2019 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з місцевого суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 12 грудня 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторінза наявними у ній матеріалами.
 
Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши наведені у касаційній скарзі та відзиві доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга 
ОСОБА_1 підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Установлені судами фактичні обставини справи 
 
Судами попередніх інстанцій установлено, що у червні 2016 року 
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПП «ППЕК» про визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів власників ПП «ППЕК» 
від 01 березня 2016 року, визнання недійсним змін до установчих документів у вигляді статуту в новій редакції, визнання майнового права на частку в статутному капіталі підприємства, зобов`язання підприємства внести зміни до статуту, якими прийняти її до складу власників підприємства.
 
Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2016 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, яке належить підприємству; заборонено підприємству та іншим особам відчужувати будь-яким чином (в тому числі шляхом укладання договорів купівлі-продажу, міни, інших цивільно-правових договорів, внесення до статутних фондів інших юридичних осіб), обтяжувати будь-яким чином, передавати (в тому числі на умовах застави та ін.) будь-яким фізичним та юридичним особам майно, яке належить підприємству, заборонено реєстраторам, нотаріусам та іншим особам, які мають право перереєстрації корпоративних прав, здійснювати реєстраційні дії щодо внесення змін до відомостей у Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб підприємців відносно підприємства, заборонено голові комісії з припинення або ліквідатору проведення будь-яких дій, направлених або пов`язаних з ліквідацією або припиненням діяльності підприємства.
 
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області 19 жовтня 2016 року скасовано ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2016 року, ухвалено у справі нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову.
 
Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань і пунктом 2.2. статуту ПП «ППЕК» предметом діяльності підприємства, є в тому числі оптова торгівля машинами та устаткуванням для добувної промисловості й будівництва, а також інші види діяльності, що не суперечать законодавству.
 
23 травня 2016 року між ПП «ППЕК» та ТОВ «Енергопромпостач» укладено договір купівлі-продажу № 23/05-16 про продаж виробничого обладнання згідно специфікації на загальну суму 8 400 000,00 грн разом з ПДВ, а саме плавучого землесосного снаряду 350-50Л (№ 30), вартістю 2 250 000,00 грн (без ПДВ), плавучого землесосного снаряду 350-50Л (№ 33), вартістю 3 000 000,00 грн (без ПДВ), плавучого землесосного снаряду ЗРС-Г-ЛС-27 (№ 30), вартістю 
1 750 000,00 грн (без ПДВ). 
 
Пунктом 2.1. договору купівлі-продажу від 23 травня 2016 року визначено, що товар згідно специфікацій повинен бути переданий покупцю за місцем знаходження обладнання у десятиденний термін після зарахування коштів на поточний рахунок продавця. Пунктом 4.3. договору купівлі-продажу 
від 23 травня 2016 року передбачено, що оплата товару повинна бути здійснена до 25 липня 2016 року. 
 
11 липня 2016 року на рахунок ПП «ППЕК» зараховано оплату за товар за договором купівлі-продажу від 23 травня 2016 року, що надійшла від ТОВ «Енергопромпостач» у розмірі 8 400 000,00 грн, проте ТОВ «Енергопромпостач» у визначений договором строк товар не передало з посиланням на неможливість виконання зобов`язання у зв`язку з вжиттям заходів забезпечення позову на підставі ухвалиЦентрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2016 року. 
 
Згідно з пунктом 6.6. договору купівлі-продажу від 23 травня 2016 року, якщо продавець з будь-яких причин, за виключенням обставин, передбачених розділом 8 цього договору, не передає товар протягом строку, передбаченого пунктом 2.1. цього договору, цей договір може бути розірваний в односторонньому порядку покупцем шляхом направлення повідомлення іншій стороні. 
 
Повідомленням від 25 липня 2016 року № 07-25-02 ТОВ «Енергопромпостач» поінформувало ПП «ППЕК» про розірвання договору купівлі-продажу 
від 23 травня 2016 року на підставі пункту 6.6. договору в односторонньому порядку у зв`язку з не переданням товару. 
 
Відповідно до пункту 6.7. договору купівлі-продажу від 23 травня 2016 року, продавець зобов`язаний протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту отримання повідомлення про розірвання договору на підставі пункту 6.6. договору повернути сплачені за товар грошові кошти на поточний рахунок покупця та сплатити покупцю штраф у розмірі 15 (п`ятнадцяти) відсотків вартості товару. 
 
На виконання пункту 6.7. договору купівлі-продажу, 27 липня 2016 року ПП «ППЕК» повернуло ТОВ «Енергопромпостач» грошові кошти за товар у розмірі 8 400 000,00 грн, а 23 вересня 2016 року ПП «ППЕК» сплатило ТОВ «Енергопромпостач» штраф у розмірі 15 процентів вартості товару, що складає 1 260 000,00 грн.
 
Належний ПП «ППЕК» плавучий землесосний снаряд 350-50Л (№ 30) був придбаний підприємством у ТОВ «ПВЦ «Дніпровибухтехнологія» на підставі договору купівлі-продажу від 23 березня 2016 року № 31-16, за ціною 
743 000,00 грн (без ПДВ) з метою подальшого продажу. 
 
Плавучий землесосний снаряд 350-50Л (№ 33) був придбаний ПП «ППЕК» у ТОВ «ПВЦ «Дніпровибухтехнологія» згідно з договором купівлі-продажу 
від 23 березня 2016 року № 30-16, за ціною 1 400 000,00 грн (без ПДВ) з метою подальшого продажу.
 
Плавучий землесосний снаряд ЗРС-Г-ЛС-27 був придбаний ПП «ППЕК» у ТОВ «ПВЦ «Дніпровибухтехнологія» згідно з договором купівлі-продажу 
від 23 березня 2016 року № 29-16 за ціною 630 000,00 грн (без ПДВ) з метою подальшого продажу. 
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування 
 
Згідно з частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
За правилом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 
Згідно з частиною першою статті 155 ЦПК України 2004 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі скасування заходів забезпечення позову, набрання законної сили рішенням про відмову у задоволенні позову чи ухвалою про закриття провадження у справі або залишення заяви без розгляду особа, щодо якої вжито заходи забезпечення позову, має право на відшкодування збитків, завданих забезпечення позову.
 
Відповідно до положень частин першої, другої та третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
 
Ураховуючи, що відносини, які виникли між ПП «ППЕК» та ТОВ «Енергопромпостач» на підставі договору купівлі-продажу від 23 травня 
2016 року за своєю природою є господарсько-правовими, а тому при визначенні складу понесених ПП «ППЕК» збитків, окрім статті 22 ЦК України, підлягають застосуванню також статті 224-225 Господарського кодексу України(далі -ГК України).  
 
Статтею 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.  
 
До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (частина перша статті 225 ГК України).
 
Підставою для притягнення особи до відповідальності у вигляді відшкодування збитків є склад цивільного правопорушення, який складається з: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; шкоди, завданої такою поведінкою; причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою; вини особи, яка заподіяла шкоду, у вигляді умислу або необережності. Відсутність одного із елементів складу цивільного правопорушення є підставою для звільнення особи від відповідальності у вигляді відшкодування збитків.
 
Отже, відповідальність у вигляді відшкодування збитків може бути покладено на особу за наявності в її діях складу цивільного правопорушення. На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок між такою поведінкою із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.
 
Частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
 
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
Задовольняючи позов ПП «ППЕК» в частині стягнення реальних збитків у розмірі 1 260 000,00 грн, суди попередніх інстанцій виходили з того, що договір купівлі-продажу від 23 травня 2016 року був розірваний у зв`язку з неможливістю виконати ПП «ППЕК» його умови, зокрема, передати ТОВ «Енергопромпостач» придбані плавучі землесосні снаряди, та як наслідок невиконання зазначених умов у зв`язку з наявністю ухвали про забезпечення позову, постановленої за заявою відповідача, позивач сплатив штраф на рахунок ТОВ «Енергопромпостач» у розмірі 15 процентів вартості товару, що склало 1 260 000,00 грн, а отже поніс збитки.
 
Разом з тим, суди попередніх інстанцій не звернули увагу, що відповідальність у вигляді відшкодування збитків може бути покладено на особу лише за наявності в її діях складу цивільного правопорушення, однак позивач не надав доказів на підтвердження наявності протиправної поведінки відповідача та причинного зв`язку між такою поведінкою і завданими позивачу збитками. Зазначені обставини, як і вина ОСОБА_1 у заподіянні збитків ПП «ППЕК» у зв`язку з невиконанням ним умов договору купівлі-продажу від 23 травня 2016 року, не були встановлені судами попередніх інстанцій, а тому помилковими є висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог ПП «ППЕК» про стягнення з відповідача реальних збитків у розмірі 
1 260 000,00 грн. 
 
Помилковими є і висновки судів попередніх інстанцій про те, що позивач поніс збитки у вигляді упущеної вигоди, яку міг реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушене, у зв`язку з накладенням арешту на належне підприємству рухоме майно, у вигляді різниці між ціною придбання плавучих землесосних снарядів 350-50Л (№ 30), 350-50Л (№ 33), ЗРС-Г-ЛС-27 та ціною, обумовленою в договорі купівлі-продажу від 23 травня 2016 року 
 у загальному розмірі 4 227 000,00 грн. 
 
Вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. Важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Необхідно довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи є наслідком такої протиправної поведінки.
 
Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на особу обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання та неможливість їх отримання при його не виконанні. 
 
Недоотримана позивачем вартість плавучих землесосних снарядів не може вважатися збитками у розумінні положень частини другої статті 22 ЦК України та статей 224-225 ГК України, оскільки упущена вигода позивача полягає в тих доходах, які він недоотримав або недоотримає внаслідок порушених цивільних прав, однак ПП «ППЕК» не надало належних доказів на підтвердження того, що зазначене рухоме майно не може бути в подальшому реалізоване за ціною, вказаною у договорі купівлі-продажу від 23 травня 2016 року, а отже стягнення з відповідача різниці між ціною придбання ПП «ППЕК» плавучих землесосних снарядів та ціною, обумовленою в договорі купівлі-продажу від 23 травня 
2016 року, та подальшого продажу цього майна іншій особі, може призвести до подвійного отримання такого доходу від реалізації зазначеного майна.
 
ПП «ППЕК» не надало доказів на підтвердження того, що знаючи про наявність ухвали Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2016 року про забезпечення позову, ним вчинялися дії задля уникнення або зменшення понесених ним фінансових втрат за договором купівлі-продажу від 23 травня 2016 року. Суди також не звернули увагу, що наявність ухвали Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2016 року про забезпечення позову, якою зокрема було накладено арешт на все рухоме майно ПП «ППЕК», наявність якої за твердженням позивача унеможливило виконання ним зобов`язань за договором купівлі-продажу від 23 травня 2016 року та призвело до заподіяння йому збитків, не позбавило ПП «ППЕК» можливості повернути ТОВ «Енергопромпостач» сплачені ним грошові кошти, що знаходилися на його рахунках, а також сплатити штрафні санкції. 
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Згідно з частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
 
Зважаючи на те, що внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, суди попередніх інстанцій помилково задовольнили позовні вимоги ПП «ППЕК» про стягнення збитків, заподіяних внаслідок забезпеченням позову, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про необхідність скасування рішення Центрально-Міського районного суду 
м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 березня 2018 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року, з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні таких вимог за їх необгрунтованістю.
 
Щодо розподілу судових витрат
 
Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). 
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
З огляду на висновок Верховного Суду щодо суті вирішення касаційної скарги, понесені ОСОБА_1 судові витрати у зв`язку з подачею апеляційної та касаційної скарг у розмірі 121 728,75 грн покладаються на ПП «ППЕК». 
 
Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
 
Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 березня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року скасувати, ухвалити нове судове рішення. 
 
У задоволенні позову Приватного підприємства «Придніпровська паливно-енергетична компанія» до ОСОБА_1 про стягнення збитків, заподіяних забезпеченням позову, відмовити.
 
Стягнути з Приватного підприємства «Придніпровська паливно-енергетична компанія» на користь ОСОБА_1 121 728,75 грн на відшкодування судових витрат.
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                                                  О. В. Ступак
Судді:                                                                                              І. Ю. Гулейков 
С. О. Погрібний
                                                                                                        Г. І. Усик                                                                                                               В. В. Яремко