УХВАЛА        
 
21 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа №500/4349/17
провадження № 61-2885ск20   
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Литвиненко І. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та про стягнення аліментів на догляд та лікування, 
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.
Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 2014 року вона є інвалідом першої групи по зору. Вже рік вона має онкологічне захворювання і потребує постійного лікування. Пенсії, яку вона отримує недостатньо для сплати за лікування.
Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області                 від 31 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі                    20 000 грн.
Ухвалою суду від 02 квітня 2018 року задоволено заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення та вищевказане заочне рішення скасовано.
21 вересня 2018 року позивач змінила спосіб (розмір) стягнення аліментів та просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини його доходу.
05 листопада 2018 року ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області об`єднано в одне провадження позовні вимоги ОСОБА_2 до               ОСОБА_1 про стягнення аліментів на лікування та догляд із позовними вимогами ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.
У позовній заяві про стягнення аліментів на лікування та догляд позивач зазначила, що її син, ОСОБА_1 (відповідач) повнолітній, працездатний та має постійний заробіток, працює капітаном на суднах іноземних власників і отримує великий дохід, але допомоги їй на лікування онкологічного захворювання не надає. Зазначила, що з 2014 року вона інвалід першої групи, у 2016 році перенесла мікроінсульт, у січні 2017 року у неї було виявлено онкологічне захворювання. Після операції у Одеському обласному онкоцентрі їй призначають проходження періодичного лікування на яке постійно потрібно гроші. Відповідач дохід отримує у євро, немає ні сім`ї, ні дітей. Жодних зобов`язань зі сплати аліментів у нього немає. ОСОБА_1 працює за контрактом, тривалість якого складає 1,5 місяця роботи і один місяць відпочинку. Добовий дохід відповідача складає 165 євро за добу, а за місяць - 5 115 євро, що за курсом НБУ складає 159 525 грн. 
У зв`язку з чим просила зобов`язати ОСОБА_1 сплачувати на її користь 278 000 грн на лікування та реабілітацію.
Остаточно уточнивши вимоги щодо стягнення аліментів на лікування та догляд, просила стягувати з відповідача на її користь у розмірі 100 % частин витрат, пов`язаних з лікуванням і доглядом.
Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та про стягнення аліментів на догляд та лікування задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на догляд та лікування ОСОБА_2 , починаючи з 06 серпня 2018 року, і до її видужання, в розмірі 99,8/100 частин витрат, пов`язаних з лікуванням і доглядом.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Постановою Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.
Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 липня 2019 року - скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання матері.
Ухвалено в цій частині нове судове рішення.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 6 000 грн щомісячно, починаючи з 09 серпня 2017 року, і довічно.
В решті рішення залишено без змін.
07 лютого 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, а рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 липня 2019 року залишити в силі.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України (тут і далі - в редакції, що діяла до набрання чинності Законом України № 460-IX).
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено, що з 01 січня 2020 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 102 грн.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.
Предметом спору в цій справі є стягнення з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/4 частини його доходу та аліменти з відповідача на її користь у розмірі 100% частин витрат, пов`язаних з лікуванням і доглядом.
Ціна позову у даній справі не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення. 
При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про малозначність справи. 
Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному перегляду, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу retione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Вказівка в резолютивній частині постанови Одеського апеляційного суду        від 17 грудня 2019 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржуване рішення ухвалене у малозначній справі.
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Разом з тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19 ЦПК України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та про стягнення аліментів на догляд та лікування відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                        І. В. Литвиненко