П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_____________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

14 січня 2020 р. Категорія: 109010000	м.Одеса	Справа № 400/2576/19	
Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В.
час і місце ухвалення: письмове провадження, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:  Семенюка Г.В.
суддів: Домусчі С.Д. ,  Шляхтицького О.І. 

розглянувши у порядку письмового провадження у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради на Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року по справі за позовом Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

          Позивач, звернувся до суду з позовом про зобов`язання ОСОБА_1 знести об`єкт самочинного будівництва - гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
          Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року позов залишено без розгляду.
Не погодившись з Ухвалою суду першої інстанції, Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати Ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції не врахував, що позивач намагався в досудовому порядку врегулювати спір, що підтверджується листом виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 12.02.2019 року № С-448-1/ц-ез та письмовими поясненнями відповідача за вх. № 186/22.01-13 від 21.01.2019 року.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:
Судом першої інстанції встановлено, що 14.09.2018 року посадова особа Управління склала Акт за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт № 108/2018 (надалі - Акт від 14.09.2018 року, арк. спр. 25-32). Предметом перевірки було дотримання відповідачем - суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил на об`єкті "Будівництво гаража по АДРЕСА_1 . 
Відповідно до викладеного в Акті від 14.09.2018 року, ОСОБА_2 (замовник) порушила частину першу статті 34 Закону України від 17.02.2011 року № 3038-VI "Про регулювання містобудівної діяльності" та пункт 5 постанови Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 466 "Деякі питання виконання підготовчих та будівельних робіт". У розділі VI наведений детальний опис виявленого порушення: "Виходом на місце, візуальним оглядом встановлено що станом на 06.09.2019 року виконані будівельні роботи з улаштування стін гаражу із газобетонних блоків та встановлено дерев`яний брус під перекриття. Також згідно усних пояснень ОСОБА_1 будівельні роботи вона виконує самостійно без відповідних документів, які дають право виконувати такі роботи на об`єкті із незначним класом наслідків (СС1) Не подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України …".
14.09.2018 року посадовою особою Управління був складений Припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил № 55 (надалі - Припис № 55, арк. спр. 33), яким ОСОБА_1 було зобов`язана негайно зупинити виконання робіт та у строк до 14.11.2018 року усунути встановлене порушення шляхом отримання документу, що дає право виконання будівельних робіт, або привести земельну ділянку у стан, що передував самочинному будівництву.
Як зазначено у позові, Управління "… вважає, що будівля гаража ... є самочинним будівництвом …".
Акт від 14.09.2018 року та Припис № 55 ОСОБА_1 отримала 14.09.2018 року.
Вимоги Припису № 55 відповідач у визначений строк не виконала, підтвердженням чого, серед іншого, є складений 23.01.2019 року посадовою особою Управління Акт за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності  № 02/2019 (надалі - Акт від 23.01.2019 року, арк. спр. 14-23). Так, згідно з Актом від 23.01.2019 року"… встановлено, що вимоги п. 2 припису від 14.09.2018 року № 55 не виконано, не отримано документ, що дає право виконання будівельних робіт, що підтверджується відсутністю повідомлення у Єдиному реєстрі дозвільних документів, у зв`язку з відсутністю права власності на земельну ділянку, що не дало змогу отримати будівельний паспорт. Також не виконані вимоги п.3 припису по приведенню земельної ділянки до стану, що передував самочинному будівництву … власником ОСОБА_1 не виконані вимоги п.3 припису у частині знесення самовільно збудованого гаража …".
Не погоджуючись із вищевикладеним, позивач звернувся до суду.
          Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що датою початку строку є 15.11.2018 - наступний день після спливу визначеного у Приписі № 55 строку, а тому Управління не довело наявність поважних причин, що перешкоджали своєчасному зверненню до суду з позовом, тобто не пізніше 15.02.2019 року.
П`ятий апеляційний адміністративний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:
Частиною першою статті 38 Закону України від 17.02.2011 № 3038-VI " Про регулювання містобудівної діяльності " (а саме цією нормою позивач обґрунтував вимоги адміністративного позову) встановлено, що у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.
У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.
Таким чином, день виникнення підстав (про який вказано в абзаці другому частині другій статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України) є наступний день після закінчення установленого суб`єктом владних повноважень строку добровільного виконання суб`єктом містобудування вимог, встановлених у приписі.
В даному випадку таким днем є 15.11.2018 року.
Так, позивач просив суд першої інстанції визнати причини пропуску строку поважними та поновити цей строк, але при цьому зазначив, що "…саме після 23.07.2019 виникли обставини, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог…". Датою, з якої, на думку позивача, має обчислюватися строк, є дата листа Департаменту архітектури та містобудування Миколаївської міської ради № 17-2926, що був адресований юридичному департаменту Миколаївської міської ради у відповідь на лист останнього (арк. спр. 45), та яким Департамент архітектури та містобудування повідомив юридичний департамент про те, що містобудівні умови та обмеження на проектування об`єкту будівництва відповідачу не надавались. Однак, якщо дотримуватись доводів позивача, то відлік визначеного абзацом другим частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України строку розпочався 24.07.2019, тому, з урахуванням дати подання Управлінням позову (20.08.2019),  необхідності у поновленні строку не існує.
Слід зазначити, що датою початку строку є 15.11.2018 - наступний день після спливу визначеного у Приписі № 55 строку.
Як зазначено у апеляційній скарзі апелянтом, 25.01.2019 року направлено до юридичного департаменту Миколаївської міської ради копію акту складеного посадовою особою позивача від 23.01.2019 року за результатами перевірки заходу державного нагляду щодо дотримання вимог законодавства вимог у сфері містобудівної діяльності, яким встановлено недодержання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності відповідачем, для проведення позовної роботи щодо знесенню самовільної забудови за адресою: АДРЕСА_1.
Слід звернути увагу, що 23.01.2019 року посадовою особою позивача вдруге було встановлено порушення законодавства у сфері містобудівної діяльності відповідачем, а також було встановлено невиконання припису від 14.09.2018 року, в якому було зобов`язано відповідача усунути встановлене порушення та встановлено термін до якого відповідач мав вчинити певні дії, тобто до 14.11.2018 року. Отже, посадова особа позивача встановлюючи чітку дату усунення порушень мала перевірити виконання вимог зазначених у приписі - 14.11.2018, а замість цього знехтувала своїми правами та більш - того обов`язками, здійснила перевірку виконання вимог зазначених у приписі лише 23.01.2019 року, за результатами, якої склала відповідний акт, копія якого в подальшому була направлений до юридичного департаменту ММР.
Проте, апелянт звернувся до суду лише 14.08.2019 року, тобто з порушенням строків передбачених ч. 2 ст. 122 КАС України більш ніж на 9 місяців починаючи з 15.11.2018 року та навіть, якщо припустити, що перебіг позовної давності почався не з 15.11.2018 року, а з 24.01.2019 року, то позивач пропустив строк звернення до суду з зазначеним позовом на 7 місяців, що знову таки підтверджує висновки суду першої інстанції, щодо пропущення позивачем строку звернення до суду зазначені в оскаржуваній ухвалі.
Також, слід зазначити, що юридичний департамент ММР звернувся до управління земельних ресурсів ММР та управління містобудування та архітектури ММР щодо отримання інформації лише у 2019 році, хоча мав вдосталь часу, щоб встановити всі фактичні обставини справи, передумови, що їм сприяли та більш того отримати всю необхідну інформацію для звернення до суду, з моменту виявлення порушення законодавства у сфері містобудівної діяльності, тобто з 14.09.2018 року.
Отже, у позивача настала необхідність встановити дотримання законодавства у сфері містобудівної діяльності ще з 14.09.2018 року або хоча б з 15.11.2018 року шляхом направлення запитів, листів, до відповідних органів, щодо встановлення дійсних обставин справи (надання інформації, щодо надання у власність чи користування відповідачу земельної ділянки за вищевказаною адресою, надання містобудівних умов та обмежень на проектування об`єкту будівництва за вказаною адресою, тощо), що й було зроблено в подальшому, проте тільки лише у липні 2019 року, тобто після спливу строку звернення до суду з відповідним позовом.
Направлення листів до відповідних органів у липні 2019 року є ні чим іншим ніж намагання позивача поновити пропущений строк на звернення до суду з відповідним позовом та введення суду в оману, що також підтверджується самою апеляційною скаргою в якій, позивач зазначає, що у останнього виникли обставини, що дають йому право на звернення до суду після 23.07.2019 року, тобто в моменти отримання юридичним департаментом ММР листа з Департаменту архітектури та містобудування ММР.
Проте, з доводами позивача, що у нього виникло право на звернення до суду після 23.07.2019 року колегія суддів не погоджується, адже позивач не обґрунтував та не надав суду жодного належного (поважного) доводу та доказу поважності причини пропуску строку на звернення до суду, в тому числі чому саме Департамент архітектури та містобудування ММР надав відповідь на лист від 28.02.2019 року, лише 23.07.2019 року. Більш того, не зрозуміло коли Департамент архітектури та містобудування ММР отримав лист юридичного департаменту від 28.02.2019 року, на який посилається позивач.
Оскільки, Управління не довело наявність поважних причин, що перешкоджали своєчасному зверненню (не пізніше 15.02.2019 року) до суду з відповідної позовною заявою, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, на підставі частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшов висновку про залишення позовної заяви без розгляду.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради, - залишити без задоволення.
Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року по справі № 400/2576/19, - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач 	 	Семенюк Г.В.	
Судді	    	Домусчі С.Д.    Шляхтицький О.І.