Ухвала
27 лютого2020 року
м. Київ
справа № 296/5570/15-ц
провадження № 61-3239ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 20 січня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому після уточнень просив стягнути з відповідача 740,43 грн неповернутого боргу за договором позики, 11 950,20 грн інфляційних втрат, 3% річних в сумі 1 466,91 грн, проценти за обліковою ставкою НБУ в сумі 13 193,01 грн, витрати за надані юридичні послуги в сумі 3 410,30 грн та на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.
В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 22 травня 2012 року позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача 6 880 грн боргу, 100 грн понесених витрат на оплату консультацій послуг адвоката, 202,12 грн витрат на оплату судового збору та відшкодування ІТЗ, що разом складає 7 182,12 грн. Не погоджуючись з таким рішенням в частині відмовлених вимог, позивач подав апеляційну скаргу та рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 04 жовтня 2012 року апеляційну скаргу задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 3% річних за період з 29 грудня 2008 року по 22 травня 2012 року в розмірі 498,80 грн, суму процентів за договором позики в розмірі 2 137 грн та 1 080 грн інфляційних втрат за прострочене виконання грошового зобов`язання. Однак, при проведенні розрахунків не враховано статті 624 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) про збитки та неустойку і статті 534 ЦК України про черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням, що і стало підставою для звернення до суду із даним позовом.
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 28 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Житомирського апеляційного суду від 20 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 28 березня 2019 року скасовано, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за грошовим зобов`язанням в розмірі 7 775,92 грн, яка складається з суми інфляційних втрат в розмірі 6 583,05 грн та трьох процентів річних в розмірі 1 192,87 грн, у задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
13 лютого 2020 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на постанову Житомирського апеляційного суду від 20 січня 2020 року, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Як підставу для скасування оскарженого судового рішення заявник зазначив зокрема те, що судом апеляційної інстанції неправильно застосована стаття 625 ЦК України, статті 32, 56, 62 Конституції України внаслідок чого прийнято незаконну та необґрунтовану постанову.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною першою статті 394 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено те, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України  однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
ОСОБА_1 реалізував своє право на апеляційний перегляд справи № 296/5570/15-ц.
Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи 
від 07 лютого 1995 року, державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.
Європейський суд з прав людини у Рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v.Croatia), № 40160/12) вказав на обмеженість доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.
Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia).
Крім того Європейський суд з прав людини в Ухвалі щодо неприйнятності заяви № 26293/18 від 09 жовтня 2018 року у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine) зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пунктів 1, 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму доходів громадян.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 
01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України передбачено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
ОСОБА_1 подано позов про стягнення боргу та відшкодування шкоди, ціна позову в якому не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 100 = 210 200 грн).
Отже, справа, на судове рішення у якій подана касаційна скарга,                                  відноситься до категорії малозначних.
Наявність випадків, передбачених підпунктами а) - г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України особою, яка подає касаційну скаргу не доведено. Верховним Судом досліджено та взято до уваги: категорію справи, ціну та предмет позову, а також значення справи для сторін і суспільства, та не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України                              суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному  оскарженню, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 20 січня 2020 року в цивільній справі № 296/5570/15-ц.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                     В. В. Шипович
                   Є. В. Синельников
                                                                                                           С. Ф. Хопта