ПОСТАНОВА
Іменем України

21 січня 2020 року 
Київ
справа №804/20234/14
адміністративне провадження №К/9901/12650/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А.,  суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф., 
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Дніпропетровської митниці ДФС 
на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від                 03 вересня 2015 року (судді: Чередниченко В.Є. (головуючий), Юрко І.В.,           Панченко О.М.) 
у справі  № 804/20234/14
за позовом Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського»
до Дніпропетровської митниці ДФС
про скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови, 
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» (далі - Товариство) звернулося до суду з адміністративним позовом до Дніпропетровської митниці ДФС (далі - Митниця, митний орган), в якому просило визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 08 липня 2014 року №110010000/2014/600117/1, картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 110010000/2014/20055.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Товариство при здійсненні митного оформлення товару надало всі необхідні та достатні документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України (далі - МК України), які чітко ідентифікували товар та містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Натомість Митниця на порушення норм МК України безпідставно прийняла оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів та неправомірно застосувала резервний метод визначення митної вартості товару, імпортованого позивачем.
Дніпропетровський окружний адміністративний суд постановою від 22 грудня        2014 року відмовив у задоволенні позову Товариства.
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд постановою від 03 вересня 2015 року скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове, яким задовольнив адміністративний позов Товариства повністю.
Задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачем не наведено та не подано будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товарів за ціною договору.
Не погодившись із постановою суду апеляційної інстанції, Митниця звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03 вересня 2015 року та залишити в силі постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 грудня     2014 року. Зокрема, скаржник зазначив, що правомірно прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, оскільки подані декларантом документи містили розбіжності в умовах оплати за оцінюваний товар та не містили відомостей про вартість перевезення оцінюваного товару до кордону України.
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 12 вересня 2016 року відкрив касаційне провадження за скаргою Митниці.
У своїх запереченнях на касаційну скаргу Товариство просило залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.
31 січня 2018 року справу в порядку, передбаченому підпунктом 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року; далі - КАС України) передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.
Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що 28 січня 2014 року між позивачем (покупець) та фірмою «Vesuvius Spolka z Organikzona Odpowiedzialnoscia» («Vesuvius Poland SP. Z О.О.»), Польща (продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт № 14-0156-12.
08 липня 2014 року позивач звернувся до Митниці з митною декларацією №110010000/2014/021022 з метою митного оформлення товару - «вогнетривка суміш неорганічних речовин алюмосилікатного типу вогнетривів у вигляді порошку та дрібних камінців: вогнетривкий бетон марки «СRITERION 80 РЕ - 17,00 т», імпортованого за вищевказаним контрактом. Митна вартість товару заявлена декларантом за ціною договору (основний метод) відповідно до статті 58 МК України.
На підтвердження заявленої митної вартості товару декларант разом із митною декларацією подав митному органу наступні документи: зовнішньоекономічний договір (контракт) від 28.01.2014 № 14-0156-12; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) специфікація від 28.01.2014 № 1; рахунок-фактура (інвойс) від 02.07.2014 № 131404753; міжнародна автомобільна накладна (СМК) від 02.07.2014 № 319949; довідка про транспортні витрати від 07.07.2014 № 062Д/963; пакувальний лист від 02.07.2014 № 151404580; сертифікат про походження товару загальної форми від 02.07.2014 № РL/МF/АК 0041713; сертифікат якості від 02.07.2014; прайс-лист виробника товару від 30.09.2013 б/н; комерційна пропозиція від 06.05.2014 № 14/05/06; листи виробника товару; копія митної декларації країни відправлення від 02.07.2014 № 14РL351010Е0046229.
Розглянувши подані позивачем документи, Митниця встановила, що документи не містять достатньої інформації, необхідної для визначення числових значень складових митної вартості, у зв`язку з чим через засоби електронного зв`язку надіслала Товариству повідомлення про необхідність подання додаткових документів відповідно до частини третьої статті 53 МК України.
Позивач відмовився подати будь-які інші витребувані митним органом документи, тому 08 липня 2014 року Митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів № 110010000/2014/600117/1, в якому визначила митну вартість оцінюваного товару за резервним методом, а також склала картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 110010000/2014/20055.
Товар, який надійшов на адресу Товариства, випущено у вільний обіг із застосуванням фінансових гарантій на суму переплати митних платежів відповідно до розділу Х МК України.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК України).
Відповідно до статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначений у частині другій цієї статті.
При цьому, частиною третьою статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 МК України (частина третя статті 54 МК України). 
Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Статтями 57, 58 МК України встановлено, що митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.
Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Відповідно до частини восьмої статті 57 МК України у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що обов`язок доведення заявленої митної вартості товару покладається на декларанта. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому в розумінні вищенаведених норм сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відтак наведені норми зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Як вбачається з оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів, підставою для його прийняття стало встановлення відповідачем розбіжностей у поданих декларантом документах та відсутності у них усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, зокрема:
1) згідно з зовнішньоекономічним контрактом від 28.01.2014 № 14-0156-12 покупець перераховує 50% вартості кожної замовленої партії товару шляхом здійснення авансового платежу згідно з відповідним рахунком протягом 20 банківських днів з моменту отримання оригіналу такого рахунку від продавця, інші 50 % - покупець перераховує протягом 20 банківських днів з дати постачання такої партії товару. Зазначене також викладене у рахунку від 02.07.2014 № 131404753. Однак позивачем надано копію листа виробника від 02.07.2014 щодо зміни умов оплати, що суперечить вимогам пункту 12.2 зовнішньоекономічного контракту;
2) подані позивачем документи не містять відомостей, що однозначно свідчать про включення до ціни товару транспортної складової, яка б враховувала усі понесені продавцем витрати від місця виробництва товару до місця призначення;
3) копія митної декларації країни відправлення від 02.07.2014 №14РE351010Е0046229 не містить відомостей, необхідних для перевірки та підтвердження числових значень складових митної вартості товарів, заповнена іноземною мовою та надана без перекладу;
4) прайс-лист виробника товару від 30.09.2013 б/н містить відомості щодо ціни товару на рівні 829,50 ЕUR/т без урахування транспортування та без визначення умов постачання.
Надаючи оцінку вищенаведеним доводам Митниці, покладеним в основу прийняття спірного рішення про коригування митної вартості товарів, суд апеляційної інстанції встановив, що позивачем під час здійснення митного оформлення товару, а також на вимогу митного органу на підтвердження заявленої ним митної вартості товару за ціною контракту подано повний пакет документів відповідно до переліку, визначеного у частині другій статті 53 МК України.
Судом апеляційної інстанції належним чином надано оцінку наявним у матеріалах справи доказам та обґрунтовано відхилено доводи відповідача про наявність сумніву у заявленій позивачем митній вартості імпортованого товару з підстав, наведених у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів.
Так, як встановлено судом апеляційної інстанції на підставі листа виробника товару від 02 липня 2014 року, імпортований позивачем товар був поставлений без перерахування авансового платежу, тому банківські платіжні документи до Митниці не подавалися. При цьому даний лист виробника підтверджує зміну умов оплати товару саме після його поставки, що не суперечить вимогам пункту 12.2 зовнішньоекономічного контракту, оскільки пунктом 11.1 цього контракту сторони передбачили можливість листування. Отже, вказаний вище лист виробника не суперечить умовам контракту та врегульовує відносини сторін, пов`язані з його виконанням, зокрема умови оплати товару, що відповідає статті 627 Цивільного кодексу України, яка передбачає свободу укладання договору та його умов.  
Щодо доводів відповідача про непідтвердження транспортної складової митної вартості товарів, колегія суддів зазначає наступне.
Пунктом 1.1 контракту та специфікацією № 1 до даного контракту передбачено умови поставки автомобільним транспортом DАР - ПАТ «Дніпровський меткомбінат»,           м. Дніпродзержинськ (Інкотермс-2010), відповідно до яких продавець за контрактом зобов`язаний за власний рахунок укласти контракт про перевезення товару, одержати будь-яку експортну ліцензію і виконати всі митні формальності, необхідні для експорту товару та для його перевезення через будь-яку країну та надати товар у розпорядження покупця на транспортному засобі, що прибув, готовим до розвантаження у названому місці призначення, продавець несе всі ризики, пов`язані з доставкою товару до названого місця. 
Зазначене свідчить про те, що у фактурну вартість товару вже включені витрати, які впливають на митну вартість товару, а саме перевезення товару до місця призначення. Вказана обставина в даному випадку підтверджується комерційною пропозицією, в якій зазначено, що вартість вогнетривкого бетону марки Сгіїегіоп 80 РЕ на умовах поставки DАР, тобто з урахуванням транспортної складової, складає 924,50 євро/мт. При цьому у прайс-листі виробника вартість вогнетривкого бетону марки Сгіїегіоп 80 РЕ без урахування витрат на транспортування складає 829.50 євро/мт.
Також у матеріалах справи наявні заявка на транспорт з перекладом від 03.07.2014 №8К-ТКЕ-991450641, рахунок-фактура про вартість перевезення з перекладом від 12.07.2014 № 87/ІІА/2014, що подавалися Товариством до митного органу разом із зверненням від 11.09.2014 № 062Д/1532. Вказані документи містили відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. 
Щодо інших доводів Митниці, зазначених у рішенні про коригування митної вартості товарів, то суд апеляційної інстанції обґрунтовано визнав їх безпідставними та такими, що не можуть бути підставою для відмови в митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю товарів.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що позивач під час митного оформлення подав усі необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору. Натомість відповідач всупереч вимогам частини другої статті 71 КАС України не довів наявність у Митниці обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товару за основним методом, що свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару та протиправність оскаржуваних рішень.
Касаційна скарга зводиться по суті до переоцінки належним чином проаналізованих судами доказів та не дає підстав вважати висновки суду апеляційної інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального та процесуального права - неправильним.
Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. 
Керуючись статтями 343, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, - 

П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Дніпропетровської митниці ДФС залишити без задоволення, постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03 вересня 2015 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                               І.А. Гончарова 

Судді                                                                                                                   І.Я. Олендер
  
                                                                                                                   Р.Ф. Ханова