Постанова                                    
Іменем України                     
 
29 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 757/52212/18-ц
провадження № 61-14912св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів:  Бурлакова Ю. С., Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Курило В. П.,            
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів,  
 
за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 лютого 2019 року у складі судді Матійчук Г. О. та постанову Київського апеляційного суду від 13 червня 2019 року у складі колегії суддів: Матвієнко Ю. О.,               Іванової І. В., Мельника Я. С.,
 
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовної заяви
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на свою користь грошові кошти  за договором вкладу «СТАНДАРТ» від 01 березня 2011 року                                                     № SАМDN26000714455796 в розмірі 18 796,65 дол. США, що складаються з:                    12 902,51 дол. США суми вкладу; 5 819,91 дол. США відсотків за договором;               6,36 дол. США - 3 % річних; 67,87 дол. США - пені.
 
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказувала на те, що 01 березня                    2011 року між нею та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір вкладу «СТАНДАРТ» № SAMDN 26000714455796, за умовами якого вона передала банку, а банк прийняв грошові кошти в сумі 12 902,51 дол. США на строк шість місяців до                  01 вересня 2011 року включно, з відсотковою ставкою на дату вкладу 8 % річних та наступною пролонгацією і правом поповнення.
 
08 жовтня 2018 року позивач надіслала на адресу банку заяву про дострокове розірвання депозитного договору із зазначенням реквізитів за якими необхідно здійснити перерахування суми вкладу з нарахованими відсотками, яку банк отримав 11 жовтня 2018 року, однак таку вимогу протягом 2 банківських днів не виконав.
 
ОСОБА_1 просила позов задовольнити.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Печерський районний суд м. Києва рішенням від 05 лютого 2019 року позов задовольнив частково. Стягнув з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь                                ОСОБА_1 вклад за договором вклад «СТАНДАРТ»  від 01 березня 2011 року № SAMDN 26000714455796 у розмірі 18 796,65 дол. США. В задоволенні решти вимог відмовив. Вирішив питання про розподіл судових витрат.
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що відповідач не виконав свої зобов`язання за договором вкладу грошових коштів, тому має повернути їх позивачу.  
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Київський апеляційний суд постановою від 13 червня 2019 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 лютого 2019 року залишив без змін. 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які правильно застосовані. Викладені в апеляційній скарзі доводи таких висновків районного суду не спростовують.
Короткий зміст вимог касаційної скарги, її узагальнені аргументи 
У касаційній скарзі, поданій 01 серпня 2019 року до Верховного Суду, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 червня 2019 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 .
 
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані рішення є необґрунтованими та такими, що були винесені внаслідок неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи, з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
 
Банк не погоджується з висновком суду, що наявність у позивача оригіналів договорів та квитанцій доводить факт не виконання банком умов договорів щодо повернення коштів у повному обсязі позивачу у строки, визначені умовами договорів, оскільки у разі закінчення строку дії договору та повернення вкладнику коштів за договором, оригіналу договору банківського вкладу та квитанції залишаються у вкладника та банку не повертаються. Суд у своєму рішенні не зазначив чи було надано позивачем оригінали договору банківського вкладі та квитанції щодо внесення коштів за цим договором.
 
Позивач, який звернувся до суду з метою відновлення свого порушеного права, повинен довести певними доказами обставини, на які він посилається, а саме - повинен довести, що кошти дійсно перебувають на рахунку на час розгляду справи судом та вони не були зняті позивачем до моменту припинення діяльності Кримської філії АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на території АР Крим у                      2014 році. Суди не з`ясували та  не зазначили періоду стягнення банківського вкладу, а також кінцевої дати періоду стягнення.
 
Також суд не обґрунтував підстав відхилення позиції відповідача щодо застосування відсоткові ставки за депозитами фізичних осіб в національній та іноземній валюті - рахунок «До запитання» у розмірі - 0,01 %  річних, хоча на підставі умов укладених договорів та з урахуванням вимог позивача щодо повернення коштів, договори є розірваними з 11 жовтня 2018 року, а тому після закінчення строку дії договору, тобто з моменту припинення його дії за ініціативою вкладника застосовується ставка «На вимогу».
 
Крім того, судом першої інстанції прийнято рішення розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження, проте банк не погоджується з вказаним, оскільки спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
 
У розумінні ЦПК малозначними справами є: 1)     справи, у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (у                 2018 році це справи з ціною позову менше 176 200 грн, якщо заява, скарга подається до суду в період із 01 січня по 30 червня, менше 184 100 грн у період з 01 липня по 30 листопада та менше 192 100 грн у період із 1 до 31 грудня); 2) справи незначної складності, якщо малозначними їх визнає суд, однак у даному випадку ціна позову, як зазначає позивач у своїй позовній заяві складає 526 994,15 грн.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 12 серпня 2019 року поновлено АТ КБ «ПРИВАТБАНК» строк на касаційне оскарження рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 лютого 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 13 червня 2019 року, відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали з Печерського районного суду м. Києва.
22 серпня 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 26 грудня 2019 року справу призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
01 березня 2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладено договір вклад «СТАНДАРТ» № SAMDN 26000714455796, за умовами якого позивач передала банку, а банк прийняв грошові кошти у сумі 12 902,54  дол. США на строк шість місяців по 01 вересня 2011 року включно, з відсотковою ставкою на дату вкладу 8 % річних та наступною пролонгацією і правом поповнення.
 
08 жовтня 2018 року позивач надіслала заяву про дострокове розірвання вищезазначених депозитних договорів із зазначенням реквізитів за якими необхідно здійснити перерахування суми вкладу з нарахованими відсотками, яку банк отримав 11 жовтня 2018 року, однак умови договору не виконав, грошові кошти за вказаним договором не перерахував.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до  законів,  чинних  на  час  вчинення  окремих 
процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
 
Відповідно до частин першої, другої  статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
 
Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
 
Статтею 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
 
За змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
 
До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. 
 
Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).
 
Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).
 
Таким чином, строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).
 
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
 
Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою правління НБУ від 03 грудня 2003 року № 516 і чинного на час укладення договору банківського вкладу (далі - Положення), передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.
Відповідно до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління НБУ від 12 листопада 2003 року № 492 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10).
 
Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.
 
Пунктом 2.9 глави 2 «Приймання готівки» розділу IV «Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами» Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою правління НБУ від 01 червня 2011 року № 174 (далі - Інструкція № 174), передбачено, що банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом системи автоматизації банку.
 
Виходячи з положень статті 1059 ЦК України, пункту 1.4 Положення,  пункту 2.9  глави 2 розділу IV Інструкції № 174, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.
 
Зазначена правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 29 січня 2014 року у справі № 6-149цс13 та від 29 жовтня                 2014 року № 6-118цс14.
 
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Отже висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про доведеність позивачем договірних відносин з відповідачем, які виникли на підставі укладеного між сторонами договору, за умовами якого вона внесла кошти на депозит за ним, що підтверджується відповідною квитанцією, є обґрунтованим.
 
З урахуванням наведеного Верховний Суд не приймає аргументи касаційної скарги банку про те, що позивач не надала належних доказів на підтвердження факту знаходження грошових коштів на депозитному рахунку (за депозитним договором), а наявність у вкладника договору банківського вкладу та квитанції не є належним доказом невиконання банком умов договорів щодо повернення коштів за вкладами після закінчення строку його дії. 
 
Враховуючи, що факт укладення договору банківського вкладу та внесення позивачем коштів підтверджено належними допустимими та достатніми доказами, а грошові кошти за договором банківського вкладу (сума депозиту разом із нарахованими відсотками в межах дії договорів) позивачу на його вимогу не виплачені, суди дійшли правильного висновку про їх стягнення у примусовому порядку.
 
Однак не можна погодитися із розміром нарахованих судами процентів на вклад за договором, з огляду на таке.
 
Згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.
 
Після закінчення строку дії договору банківського вкладу проценти на суму вкладу нараховуються у розмірі, який відповідає розміру процентів за вкладом «на вимогу», якщо інший розмір процентів не погоджений сторонами.
 
Аналогійний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19).
 
Так, пунктом 6 договору передбачено, що у випадку, якщо після закінчення строку вкладу, клієнт не заявив банку про відмову продовжувати строк, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк, вказаний в пункті 1 цього договору. Строк вкладу продовжується неодноразово без звернення клієнта в банк. При продовженні строку вкладу розрахунок процентів на кожний новий строк вкладу здійснюється за процентною ставкою, яка діє в банку для подовжувальних депозитних вкладів даного виду і строку на день закінчення попереднього строку вкладу, без укладання додаткових угод  до цього договору. Проценти за наступний строк вкладу нараховуються на суму вкладу. Наступне продовження строку здійснюється в такому ж порядку. 
 
Сторони мають право достроково розірвати цей договір відповідно до діючого законодавства, повідомивши про це іншу сторону за два банківських дня до дати розірвання договору. При поверненні вкладу за ініціативою клієнта до закінчення мінімального строку вкладу з дати початку/продовження строку вкладу, клієнту повертається сума вкладу, і виплачуються проценти, нараховані за ставною «до витребування», за фактичний строк користування вкладом.  При витребуванні вкладу після закінчення мінімального строку вкладу з дати початку/продовження строку вкладу, але до закінчення строку вкладу, клієнту повертається сума вкладу разом з процентами, нарахованими за діючою процентною ставкою за вкладом, помножену на коефіцієнт 0,5 (пункт 7 договору).
 
Однак суд першої інстанції здійснюючи розрахунок процентів не надав оцінки умовам укладеного між сторонами договору та застосував розмір, який діяв при його укладенні, не перевіривши та не встановивши, який розмір процентів діяв у банку за кожен період продовження його строку за ним. Крім цього, суд не зазначив періоди за які здійснено нарахування процентів та не спростував доводи банку про необхідність застосування процентної ставки «до витребування».  
 
Переглядаючи справу в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції на наведене уваги не звернув, не дослідив належним чином умови укладеного договору та не надав йому відповідної правової оцінки, не перевірив правильність розрахунку заборгованості за процентами за договором банківського вкладу та не встановив з урахуванням умов договору їх розмір у всі періоди дії договору, а також у період його розірвання, у рішенні не зазначив періоди стягнення процентів.  
 
З огляду на зазначене, Верховний Суд приймає аргументи касаційної скарги щодо необґрунтованих розмірів стягнутих процентів за договором.
 
Перевірка доводів касаційної скарги, пов`язаних з установленням фактичних обставин справи та оцінкою доказів у ній перебуває поза  визначеними  статтею 400 ЦПК України межами перегляду справи в касаційному порядку.
 
Суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, а тому немає правових підстав для ухвалення нового рішення або зміни судових рішень у цій справі.
 
Ураховуючи наведене Верховний Суд дійшов висновку про залишення рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду в частині вирішення позовної вимоги про стягнення суми вкладу в розмірі 12 902,51 дол. США без змін та скасування постанови апеляційного суду в решті заявлених вимог, з направленням справи в скасованій частині на новий розгляд до апеляційного суду. 
 
Керуючись статтями 400, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.
 
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 червня 2019 року в частині  вирішення позовної вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про стягнення суми вкладу в розмірі 12 902,51 дол. США залишити без змін.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 13 червня 2019 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про стягнення відсотків за договором, 3 % річних та пені скасувати, справу направити в цій частині на новий розгляд до апеляційного суду.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
 
Головуючий                                                                                    М. Є. Червинська
 
 Судді                                                                                                С. Ю. Бурлаков
 
А. Ю. Зайцев
 
Є. В. Коротенко
 
В. П. Курило