ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

19 грудня 2019 року 	м. Дніпро	справа № 280/2290/19(ПР/280/29/19)	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Сафронової С.В. (доповідач),
                               суддів:  Чепурнова Д.В., Мельника В.В.,     
за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П. 

          розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21.10.2019 року в адміністративній справі №280/2290/19(ПР/280/29/19) за позовом   ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про скасування постанови про накладення штраф,

                                                           в с т а н о в и в:

До Запорізького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1  через представника, адвоката Попову Олену Володимирівну, з адміністративним позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, в якому представник позивача просить суд скасувати постанову Головного державного виконавця Шевченківського ВДВС Ілюшкіної А.Є. від 05.11.2018 про накладення штрафу (в тому числі постанову про виправлення помилки у процесуальному документі від 05.11.2018).
          В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що при винесенні оскаржуваних постанов державний виконавець керувався статтями 11 та 71 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі – Закон №1404-VIII) у редакції відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості за сплати аліментів» від 07.12.2017 №2234-VIII (далі – Закон №2234-VIII), який набрав чинності з 06.02.2018. Представник позивача вважає, що вказані норми не мають зворотної дії у часі, а тому санкції на підставі даних норм можуть бути застосовані лише у випадку, якщо заборгованість виникла після набрання чинності даними нормами. Однак, згідно наданого розрахунку заборгованість позивача зі сплати аліментів виникла за період з 20.10.2000 по 08.10.2016, а тому вважає, що застосування положень Закону №1404-VIII в редакції Закону №2234-VIII при винесенні оскаржуваних постанов суперечить вимогам Конституції України та Цивільного кодексу України. Просить позов задовольнити.
          Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21.10.2019 року у задовленні адміністративного позову відмовлено.
          Позивач не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норма матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

          Відповідач повідомлений про день розгляду справи.
          Позивач повідомлявся про день розгляду справи, на адресу визначену в позовній заяві та апеляційній скарзі, поштове відправлення повернулося з відміткою пошти: "причини невручення за закінченням строку зберігання".
          Відповідно до ч. 11 ст. 126 КАС України у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.
          Тобто, відповідно до ч. 11 ст. 126 КАС України позивач вважається повідомленим належним чином.
          До Третього апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, зареєстрований 18.12.2019 р. № 43124, з відповідними доказами направлення цього відзиву сторонам виконавчого провадження у якому відповідач просить в задоволенні апеляційної скарги щодо скасування постанови про накладання-штрафу-відмовити за необгрунтованістю.
          Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.
          Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
           Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у Шевченківському ВДВС перебуває виконавче провадження №9807432 з примусового виконання виконавчого листа №9-53 від 20.10.2000 Куйбишевського районного суду Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 20.10.2000 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 1/2 НМДГ.
02.10.2018 головним державним виконавцем Шевченківського ВДВС Ілюшкіною А.Є. складено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, згідно якого заборгованість позивача станом на 08.10.2016 становить 59       151,90 грн.
05.11.2018 головним державним виконавцем Шевченківського ВДВС Ілюшкіною А.Є. на підставі  пункту 3 частини 14 статті 71 Закону №1404-VIII прийнято постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 29575,95 грн., підставою для застосування таких заходів стала наявність у боржника заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три роки. 
Постановою про виправлення помилки у процесуальному документі від 05.11.2018 головним державним виконавцем Шевченківського ВДВС Ілюшкіною А.Є встановлено, що відповідно до виправленого розрахунку про стягнення заборгованості з аліментів сума боргу складає – 35733,60 грн. та відповідно виправлено суму штрафу за несплату аліментів відповідно до розрахунку на 17       866,80 грн.
Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем постанови про накладення штрафу (у тому числі постанови про виправлення помилки у процесуальному документі) позивач звернувся з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при вирішення справи слід керуватись положенням Закону №1404-VIII, чинним на час винекнення спірних правовідносин.
Перевіряючи законність та обґрунтованість постанови державного виконавця, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує її незаконність та скасування, судова колегія виходить з наступного.
          Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
          Згідно ч.1 ст.13 ЗУ "Про виконавче провадження" від 2.06.2016р. №1404 (надалі - Закон №1404) під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
          Як зазначено в ч.1 ст.18 цього Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
          Приписами ч.1 ст.26 наведеного Закону визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст.3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
          Згідно ч.1 ст.71 Закону №1404 порядок стягнення аліментів визначається законом.
          ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" №2475-VIII від 3.07.2018р., ст.71 Закону №1404 доповнено частиною чотирнадцятою такого змісту:             - За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
- За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
- За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми  заборгованості зі сплати аліментів.
          У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.
          Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувану.»
          Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 був притягнутий до відповідальності у вигляді накладення штрафу у зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, на підставі абз.3 ч.14 ст.71 Закону №1404 в редакції чинній  на момент виявлення такого порушення виконавчої службою.
          Заявник апеляційної скарги вказує на те, що зазначений вид відповідальності у вигляді накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів, з`явився в Законі України «Про виконавче провадження» лише 28.08.2018 року, тобто, був відсутній на момент скоєння правопорушення (згідно розрахунку заборгованості від 02.10.2018 року, обчисленого Головним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, заборгованість виникла за геріод з 20.10.2000 року по 08.10.2016 року).
          Суд апеляційної інстанції не може погодитись з даним твердженням позивача, оскільки слід керуватись положеннями Закону №1404-VIII, чинними на час виникнення спірних правовідносин, а саме – на дату прийняття оскаржуваної постанови 05.11.2018 року.                        Також варто вказати, що не застосування наслідків тривалої несплати аліментів, до випадків, коли заборгованості виникла до 28.08.2018, поставить у нерівне становище платників аліментів, оскільки фактично одні з них зазнаватимуть негативних наслідків своєї протиправної поведінки, а інші уникнуть відповідальності за те саме правопорушення.
          Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність винесеної постанови Головного державного виконавця Шевченківського ВДВС Ілюшкіної А.Є. від 05.11.2018 року та накладання штрафу на позивача. 
          За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.
          На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246, 315, 316 КАС України, колегія суддів,-

                                                  п о с т а н о в и в:

          Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
          Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21.10.2019 року в адміністративній справі №280/2290/19(ПР/280/29/19)  -          залишити без змін.
          Постанова суду набирає законної сили з дати її постановлення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
   
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      В.В. Мельник