ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«02» березня 2020 року
м. Харків
справа № 643/14347/19-ц
провадження № 22ц/818/1247/20
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -          Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів -         Кіся П.В., Хорошевського О.М.
учасники справи: 
позивач – Комунальне спеціалізоване підприємство «Харківгорліфт»,
відповідач –  ОСОБА_1 , представник відповідача – Плескач Н.М.
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2019 року в складі судді Харченко А.М.
в с т а н о в и в:
У вересні 2019 року Комунальне спеціалізоване підприємство «Харківгорліфт» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.

Позовна заява мотивована тим, що згідно з рішенням Харківської міської ради Харківської області від 03 березня 2010 року № 80 Комунальному спеціалізованому підприємству «Харківгорліфт» надано на праві господарського відання гуртожиток, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до розпорядження № 217 начальника управління комунального майна та приватизації від 04 березня 2010 року в договорі передачі майна в господарське відання № 1296 від 04 вересня 2007 року між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради і Комунальним спеціалізованим підприємством «Харківгорліфт» внесені зміни, згідно з якими зараховано до складу основних фондів гуртожитку літ. «А-16» корпуси 1, 2, 3 і господарський блок, загальною площею 18130,3 кв. м по АДРЕСА_1 , загальною первісною вартістю -10 885 359,17 грн, сумою зносу - 6 107 800, 80 грн та загальною залишковою вартістю - 4 777 558,37 грн станом на 01 жовтня 2010 року згідно з актом приймання-передачі.

Вказав, що у цьому гуртожитку, за адресою: АДРЕСА_2 мешкає ОСОБА_1 , який за час свого проживання своєчасно та в повному обсязі оплату житлово-комунальних послуг не здійснює, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка за період з серпня 2016 року по липень 2019 року включно становить 4327,28 грн. 

Зазначив, що ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2018 року задоволено заяву ОСОБА_1 та скасовано судовий наказ від 06 серпня 2018 року про стягнення з нього на користь Комунального спеціалізованого підприємства «Харківгорліфт» заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 2423,15 грн та судового збору у розмірі 176,20 грн.

Вказав, що заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг відповідач не сплачує, тому Комунальне спеціалізоване підприємство «Харківгорліфт» реалізує своє право на подання позовної заяви щодо цих же вимог в порядку позовного провадження.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 серпня 2016 року по 31 липня 2019 року у розмірі 4327,28 грн, втрати від інфляційних процесів - 1634,58 грн та 3% річних - 389,46 грн, всього - 6351,32 грн, та судові витрати у розмірі 1921,00 грн.

Також, просив в резолютивній частині рішення суду вказати реєстраційний номер облікової картки платника податків ОСОБА_1 для подальшого направлення судового рішення до виконавчої служби з метою відкриття виконавчого провадження.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2019 року позовну заяву Комунального спеціалізованого підприємства «Харківгорліфт» - задоволено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального спеціалізованого підприємства «Харківгорліфт» заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 серпня 2016 року по 31 липня 2019 року у розмірі 4327,28 грн, індекс інфляції – 1634,58 грн, 3% річних від простроченої суми - 389,46 грн, всього - 6351,32 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду – скасувати та залишити позовну заяву Комунального спеціалізованого підприємства «Харківгорліфт» без розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Зокрема, вважав, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач не має права нараховувати відповідачу суми до сплати послуг з постачання електроенергії, оскільки не він надає ці послуги, а ПАТ «Харківобленерго»; що позивач розробив самостійно формулу нарахування коштів та замкнув їхні індивідуальні лічильники, не повіряючи їх; що, нараховуючи квартирну плату, позивачем не вказано, за надання яких саме послуг вона нараховується.

24 лютого 2020 року від позивача до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому підприємство заперечувало проти задоволення апеляційної скарги та вважало рішення законним. При цьому посилалося на те, що за послуги з електропостачання відповідач безпідставно сплачує за власним лічильником, який не прийнятий та не перевірений АТ «Харківобленерго». Прямих розрахунків між АТ «Харківобленерго» та ПАТ «Харківенергозбут» у відповідача немає. КСП «Харківгорліфт» є балансоутримувачем гуртожитку та нараховує плату за користування електричною енергією згідно розпорядження директора підприємства № 69 від 28 листопада 2016 року «Про розподіл та нарахування оплати за спожиту електроенергію мешканцями гуртожитку». Щомісячне нарахування розподілу спожитої електроенергії за кожним особовим рахунком здійснюється відповідно до формули розрахунків енергоспоживання для гуртожитків. КСП «Харківгорліфт» проводить розрахунки з АТ «Харківобленерго» та ПАТ «Харківенергозбут» за договорами відповідно від 01 квітня 2010 року за № 03-889К, 01 січня 2019 року за № 03-889К та 18 квітня 2019 року за № 178 по кількості спожитої електроенергії, яка обліковується приборами обліку, встановленими у ввідно – розподільчих пристроях житлових корпусів. На підставі пункту 22 Розділу 5 Положення про гуртожиток КСП «Харківгорліфт», затвердженого наказом директора КСП «Харківгорліфт» № 487 від 04 листопада 2011 року та узгодженого з головою первинної профспілкової організації підприємства громадяни, які проживають в приміщеннях, що перебувають у їх користуванні, вносять плату за користування загальною площею квартири і за комунальні послуги по ставках (тарифах), встановлених для будинків комунального житлового фонду у гуртожитку. При цьому зазначило, що довідка з місця проживання підписана уповноваженими на це особами, тому не є сфальшованою, як вказав відповідач. На спростування доводів та вимог апеляційної скарги надав копії наступних документів, а саме, рішення Харківської міської ради № 80 від 03 березня 2020 року; розпорядження № 69 від 28 листопада 2016 року; розрахунок нарахування плати за електропостачання; договір про постачання електроенергії; договір про закупівлю електричної енергії; Положення про гуртожитки; рішення Харківської міської ради від 19 квітня 2017 року за № 257 «Про визнання наймачами житлової площі мешканців гуртожитків, які перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Харкова» для долучення до матеріалів справи. 

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, рішення суду – скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач є мешканцем гуртожитку та споживачем послуг з утримання спільного майна багатоквартирного будинку, а також послуг з постачання електричної енергії, за надання яких своєчасно не сплачував, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з нього на користь Комунального спеціалізованого підприємства «Харківгорліфт», який є балансоутримувачем будинку, у розмірі, визначеному позивачем.

Проте, з таким висновком судова колегія не погоджується, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з рішенням Харківської міської ради Харківської області від 03 березня 2010 року № 80 Комунальному спеціалізованому підприємству «Харківгорліфт» надано на праві господарського відання гуртожиток, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з довідкою Комунального спеціалізованого підприємства «Харківгорліфт» № 49 від 21 березня 2019 року з місця мешкання про склад сім`ї та реєстрацію у квартирі АДРЕСА_3 , зареєстровані ОСОБА_1 - з 16 січня 2002 року та ОСОБА_2 - з 05 травня 1982 року. Особовий рахунок відкритий на ім`я ОСОБА_1 (а. с. 4).

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 19 квітня 2017 року № 257 «Про визнання наймачами житлової площі мешканців гуртожитків, які перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Харкова» визнано ОСОБА_1 наймачем двокімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_3 , житловою площею 29,4 кв. м зі складом сім`ї дві особи: він та його мати ОСОБА_2 (а. с. 28).

З копії паспорта ОСОБА_1 вбачається, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 12 червня 2017 року (а. с. 6).

Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 05 вересня 2019 року, сформованої на електронний запит суду, за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані ОСОБА_1 з 12 червня 2017 року та ОСОБА_2 з 08 червня 2017 року (а. с. 14).

З відповіді Комунального спеціалізованого підприємства «Харківгорліфт» від 06 грудня 2018 року № 3611/о/25318 на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вбачається, що підприємством укладено договори з комунальними підприємствами м. Харкова на обслуговування та надання житлових послуг, та мешканці гуртожитків повинні відшкодовувати витрати за користування житлово-комунальними послугами. Підприємство не заперечує проти проведення приватизації займаного ними житла за умови погашення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 5514,60 грн (квартирна плата – 3946,10 грн, електропостачання – 1276,76 грн, холодна вода – 183,20 грн, водовідведення – 108,54 грн) та відшкодування витрат за проект роздільного обліку з електроенергії у сумі 367,26 грн (а. с. 33).

Як вбачається з розрахунку заборгованості по гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , складеного Комунальним спеціалізованим підприємством «Харківгорліфт», за період з серпня 2016 року по липень 2019 року ОСОБА_1 сплачував квартирну плату та за надання послуг з постачання електроенергії не в повному обсязі, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість у розмірі 4327,28 грн (а. с. 5).

До апеляційної скарги представником відповідача надано копії квитанцій про сплату послуг з постачання електричної енергії та квартирної плати з вересня 2016 року по серпень 2019 року, з яких вбачається, що протягом цього часу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сплачували за вказані послуги, але не в повному обсязі.

Зроблені у спірному періоді платежі враховано у розрахунок заборгованості, поданому разом з позовом, окрім платежу, вчиненого 25 вересня 2018 року на суму 100,00 грн – за квартирну плату та 45,00 грн за постачання електричної енергії (а. с. 82-90).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2018 року, у якій ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2018 року виправлено описку, задоволено заяву представника ОСОБА_1 та скасовано судовий наказ, виданий Московським районним судом м. Харкова 06 серпня 2018 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального спеціалізованого підприємства «Харківгорліфт» заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 2423,15 грн та судового збору у розмірі 176,20 грн (а. с. 10, 27).

У червні 2018 року мешканці будинку за адресою: АДРЕСА_1 , звернулись до Харківського міського голови із колективним зверненням щодо неналежного утримання їхнього будинку та прибудинкової території (а. с. 76).

18 березня 2019 року ОСОБА_2 звернулась до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» із заявою щодо неналежної якості гарячого водопостачання, на яку 01 квітня 2019 року за №П-342/07-17 надано відповідь, яка має інформаційний характер. Зокрема, в ній зазначалось, що житловий будинок АДРЕСА_1 на балансі Комунального спеціалізованого підприємства «Харківгорліфт», який зобов`язаний забезпечувати належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території. Договір на обслуговування внутрішньобуднкової системи гарячого водопостачання між Комунальним спеціалізованим підприємством «Харківгорліфт» та Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» не укладалось, тому балансоутримувач зобов`язаний обстежити внутрішньобудинкову систему гарячого водопостачання 3-го корпусу з метою виявлення перетоків холодної води в гарячу. При цьому Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» зобов`язалось виконати коригування нарахувань по гарячій воді за особовим рахунком відповідача.

На підтвердження неналежного утримання будинку мешканцями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 складено акти з фотографіями, які долучено до апеляційної скарги (а. с. 93-96).

З 01 травня 2019 року по 30 вересня 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали без реєстрації за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується довідкою Дворічанського селищного голови від 23 грудня 2019 року № 4471 (а. с. 70).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2019 року в задоволенні заяви представника відповідача про заходи процесуального примусу – відмовлено (а. с. 45).

Відповідно до  статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Статтею 66 ЖК УРСР передбачено, що плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється, виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку).
Норма загальної площі встановлюється у розмірі 21 квадратного метра на одну особу.

Розмір плати за користування житлом (квартирної плати) встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В одинарному розмірі оплачується загальна площа, що має належати наймачеві та членам його сім`ї за встановленими нормами, а також зайва площа, якщо розміри її на всю сім`ю не перевищують половини норми загальної площі, яку належить мати одній особі. Плата за користування рештою зайвої загальної площі береться в підвищеному розмірі, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Загальна площа, право користування якою зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї, не вважається зайвою.

Відповідно до частини 1 статті 68, статті 162 ЖК Української PCP наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Питання оплати за користування житловими приміщеннями в гуртожитках та оплати за житлово-комунальні послуги на момент виникнення спірних правовідносин врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Положенням про гуртожитки, затвердженим Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27 квітня 2015 року № 84 (далі Положення про гуртожитки 2015 року), та в подальшому Примірним положенням про користування гуртожитками, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 червня 2018 року №498.

Згідно з положеннями пункту 7 розділу ІІІ Положення про гуртожитки 2015 року особа, яка проживає в гуртожитку, сплачує за таке проживання, а також за житлово-комунальні послуги, які їй надаються у зв`язку з проживанням у гуртожитку. Розмір плати за проживання в гуртожитку визначається в договорі найму жилого приміщення в гуртожитку відповідно до розрахунку, затвердженого власником гуртожитку. У договорі найму жилого приміщення в гуртожитку також визначається порядок здійснення розрахунків між власником гуртожитку та особою, що проживає в гуртожитку. Розмір плати за житлово-комунальні послуги визначається відповідно до встановлених уповноваженим органом цін/тарифів на такі послуги.

Пунктами 7, 11 та 15 Примірного положення про користування гуртожитками передбачено, що користування жилою площею здійснюється  у гуртожитках державної та комунальної форми власності - виключно за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі ордера.

Наймачі, які користуються жилою площею в гуртожитку, зобов`язані , зокрема, своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку у строки, встановлені договором або законом.

Особи, які проживають у гуртожитку на умовах договору найму (оренди), вносять плату за таке проживання відповідно до умов договору.

Плата за проживання у гуртожитку включає:  витрати на оплату житлово-комунальних послуг (послуги з управління гуртожитком, послуги з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, постачання та розподілу природного газу, електричної енергії, послуги з поводження з побутовими відходами); інші витрати, необхідні для забезпечення створення належних умов для проживання (утримання майна гуртожитку, зазначеного в абзаці першому пункту 14 цього Положення) та організації побуту (заміна, прання, дезінфекція постільних речей тощо у разі їх видачі).

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до  статті 14 Закону «Про житлово-комунальні послуги» залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: 1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг; 2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; 3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Згідно із пунктами 2, 3, 4 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 869 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, з власниками (наймачами) квартир (житлових приміщень у гуртожитку) та власниками, орендарями нежитлових приміщень у житловому будинку (гуртожитку) укладається договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі - договір про надання послуг). Послуги надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Копія такого рішення є невід`ємною частиною договору про надання послуг. Інформація про перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх вартість, структуру тарифу, його зміну з обґрунтуванням її необхідності доводиться до відома споживачів у порядку, затвердженому Мінрегіоном.

Під час установлення тарифу на послуги необхідно забезпечувати прозорість визначення вартості усіх послуг з розрахунку на 1 кв. метр загальної площі квартири, житлового приміщення у гуртожитку та нежитлового приміщення у житловому будинку (гуртожитку).

Тариф на послуги для гуртожитків, що призначаються для проживання одиноких громадян (житловими приміщеннями спільно користуються кілька осіб, які не перебувають у сімейних стосунках), розраховується згідно з цим Порядком. Вартість послуг з розрахунку на ліжко-місце визначається як добуток тарифу на норму житлової площі для однієї особи в гуртожитку.

Разом з тим, із введенням в дію Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року суттєво змінено систему взаємовідносин, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг та визначено нову класифікацію житлово-комунальних послуг, і такої послуги, як утримання будинків і споруд та прибудинкових територій не передбачено. Натомість, визначено послугу з управління багатоквартирним будинком, вартість надання якої визначається за згодою сторін і не підлягає державному регулюванню.

Закон України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування (10 грудня 2017 року), однак в повному обсязі Закон згідно його Прикінцевих та перехідних положень вводиться в дію з 01 травня 2019 року, а через шість місяців, тобто з 10 червня 2018 року, введені в дію його норми щодо регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком та з цієї ж дати втратили силу норми старого Закону України "Про житлово-комунальні послуги", що регулюють надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Згідно частини 2 статті 10 вказаного Закону вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Отже, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржників покладено певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому відповідає право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) – вимагати сплати грошей за надані послуги.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 є наймачем квартири у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , балансоутримувачем якого є Комунальне спеціалізоване підприємство «Харківгорліфт», де мешкає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 .
До його обов`язків як наймача входить, зокрема, внесення квартирної плати та оплата комунальних послуг.

Квартирна плата - це плата за утримання житла , а саме комплекс робіт, спрямованих на створення необхідних умов для проживання людей і забезпечення збереження житлових будівель та технічного обладнання. 

Згідно пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", у редакції на час виникнення спірних правовідносин, до повноважень органів місцевого самоврядування належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги.

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 24 грудня 2010 року № 536 затверджено тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надає КСП «Харківгорліфт» за адресою: АДРЕСА_1 , та загальний тариф за 1 кв м загальної площі квартири становить 2,885 грн (а. с. 91).

Оскільки згідно довідки Комунального спеціалізованого підприємства «Харківгорліфт» № 49 від 21 березня 2019 року площа квартири, яку наймає ОСОБА_1 , становить 29,4 кв м, за надання послуг з утримання будинку згідно вказаного тарифу він щомісячно має сплачувати 29,4 х 2,885 = 84,82 грн.

Проте, як вбачається з розрахунку Комунального спеціалізованого підприємства «Харківгорліфт», поданого разом з позовною заявою, відповідачу з серпня 2016 року по липень 2019 року щомісячно нараховувалась квартирна плата у розмірі 148,00 грн.

При цьому, даних щодо того, з чого складається сума нарахованої квартирної плати, за надання яких саме послуг та згідно з якими тарифами позивачем проведений розрахунок розміру квартирної плати, матеріали справи не містять. Відомостей щодо погодження сторонами розміру такої плати в договорі найму житлового приміщення також не надано.

Таким чином, позивачем не обґрунтовано, з яких складових розрахована сума квартирної плати у розмірі 148,00 грн на місяць, хоча подання доказів на обґрунтування своїх вимог є його процесуальним обов`язком. Таких доказів не надано і до суду апеляційної інстанції.

Доказів укладення мешканцями будинку по АДРЕСА_1 договору з управителем будинку та визначення вартості такої послуги на договірній основі у відповідності до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року, матеріали справи також не містять, отже вартість послуг з утримання будинку має визначатися згідно вищезазначених тарифів, затверджених органом місцевого самоврядування.

За таких умов, за період з серпня 2016 року по липень 2019 року ОСОБА_1 мав сплатити за утримання будинку 3053,52 грн (84,82 грн х 36 місяців).

Натомість, як вбачається з розрахунку позивача та наданих представником відповідача копій квитанцій за вказаний період, ним сплачено квартирну плату у розмірі 3500,00 грн, що свідчить про переплату і відсутність заборгованості та підстав для її стягнення.

Враховуючи, що Комунальним спеціалізованим підприємством «Харківгорліфт» не обґрунтовано нарахування суми квартирної плати за місяць саме у розмірі 148,00 грн, не вказано, з чого складається така сума, і на підставі яких тарифів її визначено, а вартість послуг з утримання будинку згідно тарифу, визначеного органом місцевого самоврядування, відповідачем за спірний період оплачена, судова колегія не вбачає підстав для стягнення з відповідача заборгованості зі сплати квартирної плати у розмірі, визначеному позивачем, та вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог в цій частині.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати послуг з постачання електричної енергії судова колегія виходить з наступного. 

Згідно зі  статтею 3 Закону України «Про електроенергетику» відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, постачанням і використанням енергії, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Правовідносини між громадянами (фізичними особами - споживачами електричної енергії) та енергопостачальниками, в тому числі, порядок розрахунків за спожиту електричну енергію, на момент виникнення спірних правовідносин регулювались відповідно до Правил користування електричною енергією  для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року за № 1357, що втратили чинність 26 червня 2018 року.

Пунктом 42 цих Правил закріплений обов`язок споживача сплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показів засобів обліку (пункт 19 Правил).

Згідно з пунктом 2.3.3. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 31 , електроустановки споживачів мають бути забезпечені необхідними розрахунковими засобами вимірювальної техніки для розрахунків за спожиту електричну енергію, технічними засобами контролю і управління споживанням електричної енергії та величини потужності, а також (за бажанням споживача) суміщеними з лічильником електричної енергії або окремими засобами вимірювальної техніки для контролю якості електричної енергії.

Розрахункові засоби вимірювальної техніки електричної енергії, технічні засоби контролю і управління споживанням електричної енергії та величини потужності, засоби вимірювальної техніки для контролю якості електричної енергії встановлюються відповідно до вимог Кодексу комерційного обліку, цих Правил та проектних рішень.

Відповідно до пункту 2.1.1. Порядку застосування тарифів на електроенергію, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, від 23 квітня 2012 року № 498,  населенню, яке розраховується з ліцензіатом за загальним розрахунковим засобом обліку та об`єднане шляхом створення юридичної особи, відпуск електричної енергії проводиться за тарифами для населення.

Пунктом 14 Положення про гуртожитки КСП «Харківгорліфт», затвердженого наказом його директора від 04 листопада 2011 року № 487, передбачено, що робітники, службовці, а також інші громадяни, які проживають у гуртожитку, зобов`язані своєчасно вносити плату за користування житловою площею і за комунальні послуги. Пунктами 22, 24.2 цього Положення визначено, що громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх користуванні, вносять плату за користування загальною площею квартири і за комунальні послуги по ставках (тарифах), установлених для будинків комунального житлового фонду (у гуртожитку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ). Розрахунок плати за комунальні послуги мешканців гуртожитку без індивідуальних приладів обліку, провадиться згідно додатків до даного положення (а. с. 34-37).

 З додатку №1 до Положення від 04 листопада 2011 року «Розрахунок нарахування плати за житлово-комунальні послуги в гуртожитку КСП «Харківгорліфт», що розташований за адресою: вулиця Широнінців, №37, вбачається, що кількість спожитої електроенергії відповідним наймачем без індивідуального приладу обліку дорівнює загальному споживанню електроенергії (кВт) без індивідуальних приладів обліку, поділеному на загальну опалювальну площу квартир відповідного корпусу без індивідуальних приладів обліку електроенергії, та помноженому на опалювальну площу квартири відповідного наймача (а. с. 30).

Розпорядженням директора Комунального спеціалізованого підприємства «Харківгорліфт» №69 від 28 листопада 2016 року «Про розподіл і нарахування оплати за спожиту електроенергію мешканцями гуртожитку, розташованого по АДРЕСА_1 » визначено, що розрахунок за електроенергію проводиться підприємством за договором з Акціонерною компанією «Харківобленерго» №03-889К від 01 квітня 2010 року, при цьому кількість спожитої електроенергії обліковується приборами обліку, встановленими у ввідно-розподільчих пристроях житлових корпусів, у зв`язку з чим вирішено проводити щомісячні нарахування розподілу спожитої електроенергії за кожним особовим рахунком відповідно до формули розрахунку енергоспоживання для гуртожитків, де встановлено загальнобудинкові прибори обліку (а. с. 38).

Додатком №1 до вказаного розпорядження затверджено формулу з розрахунку плати за електропостачання в гуртожитку КСП «Харківгорліфт», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , згідно якої кількість спожитої електроенергії відповідним наймачем дорівнює Ебп = (Ес/2/Sзо)*Sno+(Eс/2/Кзо)*Кл, де Ес – кількість спожитої електроенергії згідно показників загального приладу обліку відповідного корпусу; Sзо – загальна опалювальна площа квартир відповідного корпусу, Sno – опалювальна площа квартири відповідного наймача, Кзо – кількість зареєстрованих осіб відповідного корпусу, Кл – кількість зареєстрованих осіб в квартирі відповідного наймача. Сума до сплати за спожиту електроенергію вираховується шляхом множення вищевказаної кількості спожитої електроенергії на чинний тариф (а. с. 39).

Як вбачається з матеріалів справи, окремий договір про надання послуг між ОСОБА_1 та енергопостачальною організацією не укладено. Відомостей щодо наявності у помешканні відповідача індивідуального приладу обліку,  який відповідає вимогам нормативно-технічних документів, та здійснення ним прямих розрахунків з постачальником електричної енергії, матеріали справи також не містять.

Встановлені судом обставини справи свідчать, що розрахунок за електроенергію у гуртожитку, де мешкає ОСОБА_1 , проводиться Комунальним спеціалізованим підприємством «Харківгорліфт» за договором з Акціонерною компанією «Харківобленерго» №03-889К від 01 квітня 2010 року. При цьому кількість спожитої електроенергії обліковується приборами обліку, встановленими у ввідно-розподільчих пристроях житлових корпусів.

Тобто, балансоутримувач гуртожитку сплачує за електричну енергію, спожиту мешканцями гуртожитку за показаннями загальнобудинкового приладу обліку з урахуванням формули з розрахунку плати за електропостачання в гуртожитку, затвердженої розпорядженням директора Комунального спеціалізованого підприємства «Харківгорліфт» №69 від 28 листопада 2016 року.

Оскільки ОСОБА_1 протягом серпня 2016 року – липня 2019 року сплачено за постачання електричної енергії не в повному обсязі, у нього утворилась заборгованість у розмірі 2354,28 грн (нараховано 5181,00 грн – сплачено 2781,72 грн згідно розрахунку позивача та 45,00 грн згідно квитанції від 25 вересня 2018 року, яка у розрахунку не врахована).
Нараховані згідно вимог статті 625 ЦК України інфляційні втрати на вказану суму боргу за спірний період складають: 889,31 грн (2354,28 х 137,774% = 3243,59 грн; 3243,59 - 2354,28 = 889,31 грн); та 3% річних становить: 2354,28*3%/100%/365 днів х 1095 днів = 211,89 грн.

Отже, з ОСОБА_1 на користь Комунального спеціалізованого підприємства «Харківгорліфт», що є балансоутримувачем гуртожику, де він мешкає, підлягає стягненню сума боргу з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних у загальному розмірі 3455,48 грн (2354,28 + 889,31 + 211,89).

Доводи представника відповідача в апеляційній скарзі, що позивач не має права нараховувати відповідачу суми до сплати послуг з постачання електроенергії, оскільки він не надає ці послуги, є безпідставними, оскільки позивач є балансоутримувачем гуртожитку, в якому мешкає відповідач, здійснює розрахунки з Акціонерною компанією «Харківобленерго» згідно укладеного договору, тобто сплачує за електричну енергію, спожиту мешканцями гуртожитку за показаннями загальнобудинкового приладу обліку, тому стягнення з ОСОБА_1 заборгованості зі сплати послуг з постачання електроенергії на його користь є обґрунтованим.

Твердження представника відповідача в апеляційній скарзі, що нарахування плати за послуги з постачання електричної енергії пропорційно опалювальній площі суперечить вимогам Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, що таке нарахування не затверджено рішенням власника будинку – Харківської міської ради; що позивач замість того, щоб передати будинок на прямі розрахунки з ПАТ «Харківобленерго», розробив самостійно формулу нарахування коштів та замкнув їхні індивідуальні лічильники, не повіряючи їх, судова колегія відхиляє, оскільки формула з розрахунку плати за електропостачання в гуртожитку затверджена розпорядженням директора Комунального спеціалізованого підприємства «Харківгорліфт» №69 від 28 листопада 2016 року, яке є чинним та не визнано незаконним і не скасовано.

Надана представником відповідача копія відповіді Інспекції Держенергонагляду у Північному регіоні від 06 січня 2017 року № 03/10-69 на адресу ОСОБА_5 , з якої вбачається, що здійснення мешканцями гуртожитку розрахунків за спожиту електричну енергію відповідно до опалювальної площі кімнат суперечить вимогам Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 (а. с. 73-75), не може бути взята до уваги, оскільки надана особі, яка не є учасником справи, не мешкає у спірній квартирі, а також така відповідь є лише роз`ясненням, а не індивідуально-правовим чи нормативно-правовим актом та не має правового значення, тобто не породжує будь-яких прав та обов`язків.

Посилання представника ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, що він зареєстрований у квартирі гуртожитку лише з 12 червня 2017 року, а його мати ОСОБА_2 – з 08 червня 2017 року, судова колегія відхиляє, оскільки матеріали справи містять відомості щодо проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вищевказаній квартирі й до червня 2017 року, та дата реєстрації їхнього місця проживання не має значення в контексті спірних правовідносин, враховуючи, що послуги з постачання електричної енергії ними фактично споживались протягом періоду, за який позивач просив стягнути заборгованість.

Зокрема, ще 06 лютого 2006 року Комунальне підприємство «ТВО «Харківкомунпромвод» надавало відповідь № 116/05 на ім`я ОСОБА_2 щодо нарахувань оплати за гарячу воду та електроенергію згідно приладу обліку, встановленого на кожному корпусі будівлі гуртожитку (а. с. 72). 
У 2016 році ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звертались до суду з позовом до Комунального спеціалізованого підприємства «Харківгорліфт» та його директора про зобов`язання зробити перерахунок суми боргу, повернення зайво утриманих коштів, визнання дій протиправними, стягнення моральної шкоди, однак згідно даних з Єдиного державного реєстру судових рішень позовну заяву визнано неподаною та повернуто (а. с. 71, 77-80).

При цьому, у вказаній позовній заяві ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнавали, що вони є споживачами послуг з постачання електричної енергії у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 частково оплачували квартирну плату та комунальні послуги за вказаною адресою протягом спірного періоду, що підтверджується наданими представником відповідача копіями квитанцій. 

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що відповідач та його мати проживали у квартирі в гуртожитку у період з серпня 2016 року по липень 2019 року, за який позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість, тому доводи апеляційної скарги щодо реєстрації їхнього місця проживання лише з червня 2017 року не можуть бути взяті до уваги.

Доводи апеляційної скарги, що рішення суду не містить висновку щодо третьої позовної вимоги про зазначення реєстраційного номеру облікової картки платника податків відповідача у рішенні, є необґрунтованими, оскільки зазначена вимога у прохальній частині позову не є позовною вимогою, адже не містить вимог матеріально-правового характеру до відповідача. Необхідність зазначення у резолютивній частині рішення суду реєстраційного номеру облікової картки платника податків відповідача передбачено пунктом 4 частини 5 статті 265 ЦПК України, і така вимога не залежить від того, чи просив про це позивач у позові.

Аргументи представника відповідача, що Положення про гуртожитки, на яке посилаються позивач та суд, втратило чинність ще 19 листопада 2018 року, судова колегія не приймає, оскільки позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за період з серпня 2016 року. Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин вказаний нормативно-правовий акт був чинним, та його застосування до них є обґрунтованим.

Твердження представника відповідача, що суд не врахував висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, не можуть бути взяті до уваги, оскільки посилань на конкретні судові рішення Верховного Суду апеляційна скарга не містить.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушень, на думку представника відповідача, норм процесуального права, не є підставами для скасування рішення суду.

Враховуючи викладене та виходячи з аналізу встановлених судом обставин справи, судова колегія вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача за період з 01 серпня 2016 року по 31 липня 2019 року 3455,48 грн, з яких 2354,28 грн - заборгованість з оплати послуг з постачання електричної енергії, 889,31 грн - інфляційні втрати та 211,89 грн – 3 % річних, в задоволенні іншої частини вимог – відмовити.

У зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов Комунального спеціалізованого підприємства «Харківгорліфт» задоволено частково, на 54,4%, (3455,48*100%/6351,32 = 54,4), з ОСОБА_1 на користь Комунального спеціалізованого підприємства «Харківгорліфт» за подачу позову підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1045,02 грн (1921 х 54,4/100).

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 також задоволено частково, відповідно на 45,6% (100-54,4), тому з Комунального спеціалізованого підприємства «Харківгорліфт» на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1313,96 грн (1921*150/100 = 2881,50; 2881,50 х 45,6/100 = 1313,96).

Враховуючи частину 10 статті 141 ЦПК України, кінцева сума судового збору, яка підлягає стягненню з Комунального спеціалізованого підприємства «Харківгорліфт» на користь ОСОБА_1 становить 268,94 грн (1313,96-1045,02).
Керуючись ст. ст. 367, 368,  п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381 – 384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 –задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2019 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Комунального спеціалізованого підприємства «Харківгорліфт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг – задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального спеціалізованого підприємства «Харківгорліфт» за період з 01 серпня 2016 року по 31 липня 2019 року 3455,48 грн, з яких 2354,28 грн - заборгованість з оплати послуг з постачання електричної енергії, 889,31 грн - інфляційні втрати та 211,89 грн – 3 % річних.

В решті позовних вимог Комунальному спеціалізованому підприємству «Харківгорліфт» - відмовити.

Стягнути з Комунального спеціалізованого підприємства «Харківгорліфт» на користь ОСОБА_1 268,94 грн судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                        І.В. Бурлака

Судді                                          П.В. Кісь

О.М. Хорошевський

Повний текст постанови складено 02 березня 2020 року.