П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

05 лютого 2020 р.	м.Одеса	Справа № 521/14514/19	
Головуючий в 1 інстанції: Леонов О.С.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого           судді                     -            Джабурія О.В.
суддів                                          -            Вербицької Н.В.
-            Запорожана Д.В.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до капрала поліції першого батальйону другої роти Управління патрульної поліції у Вінницькій області Кріт Артура Петровича, за участю третьої особи Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до капрала поліції першого батальйону другої роти Управління патрульної поліції у Вінницькій області Кріт А.П. про визнання протиправною та скасування постанови серії ЕАВ №1447799 від 23.08.2019 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн, за порушення ч. 1  ст. 122 КУпАП, а провадження по справі закрити.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивача протиправно притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки відповідачем порушено порядок розгляду справи про адміністративні правопорушення, оскільки йому не було роз`яснено його прав та обов`язків, а у справі відсутні належні та допустимі докази скоєння правопорушення, а саме: перевищення встановленої швидкості руху, оскільки вважає, що застосований відповідачем при вимірюванні швидкості лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TrueCAM LTI являється непридатним до застосування, стверджував, що не порушував  Правил дорожнього руху, їхав з дозволеною швидкістю.
Представник відповідача заявлені вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні стверджуючи, що факт перевищення позивачем швидкості зафіксовано лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів TrueCAM LTI 20/20 (серійний номер ТС000726), вказаний прилад відповідач використовував правомірно, а отже позивача обґрунтовано притягнуто до відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1  ст. 122 КУпАП.
Згідно до вимог ст.311 КАС України, враховуючи неявку сторін по справі в судове засідання, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов у повному обсязі. 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з  наступних підстав. 
Колегією суддів встановлено, що 23.08.2019 року відповідачем було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1  ст. 122 КУпАП    та накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн.
Як вбачається із наведеної постанови, 23.08.2019 року о 12:07 год. позивач, керуючи транспортним засобом HYUNDAI SANTA FE, державний номер НОМЕР_1 рухався у населеному пункті д. 3 5.45 с. Якушинці, Вінницького району, зі швидкістю 74 км/год, чим перевищив швидкість на 24 км/год, порушивши п. 12.4  ПДР  України  порушення швидкісного режиму в населеному пункті, швидкість вимірювалася приладом TruеСam 0007261.
Вирішуючи справу суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача стосовно протиправності дій посадової особи відповідача під час складання постанови про адміністративне правопорушення на місці його вчинення є помилковими та спростовуються положеннями ст. 258 КпАП України, відповідно до якої розгляд справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, здійснюється безпосередньо на місці вчинення правопорушення та без складання протоколу, що вказує на дотримання відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Колегія суддів погоджується із наведеним висновком суду першої інстанції, а також не приймає аналогічні доводи апелянта щодо порушень відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення. 
Також, колегія суддів вважає вірним висновок щодо правомірності використання відповідачем лазерного вимірювача швидкості TrueCAM LTI 20/20. В матеріалах справи, наявні всі необхідні документи, які підтверджують правомірність використання такого приладу, а також достовірність результатів, отриманих з його допомогою.  
 Разом з тим, вирішуючи справу та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції як на належний доказ послався на копію зображення з лазерного вимірювача та дійшов висновку, що такий доказ у повній мірі підтверджує вчинення позивачем адміністративного правопорушення (а.с. 79).
Однак, колегія суддів вважає наведений висновок суду передчасним, з огляду на наступне. 
Відповідно до положень ст. 94 КАС України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. 
Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. 
Як вбачається з матеріалів справи, жодний з наданих УПП у Вінницькій області доказів належним чином не засвідчений, проте були враховані судом першої інстанції як належний та допустимий письмовий доказ.
          Відповідно до ст. 251  КУпАП, орган  (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи  на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.
Підставою для накладення інспектором поліції штрафу може бути фото- та відеофіксація, а також показання свідків. Візуальне спостереження працівником поліції за порушенням не може бути доказом  порушення. Відповідну  Постанову у справі № 357/10134/17  Верховний Суд прийняв 23.10.2019 року. 
Крім того, доказом вчинення адміністративного правопорушення не може бути відеозапис з нагрудної камери патрульного поліцейського, якщо він не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність винесення оскаржуваної постанови.  Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 08.02.2018 у  справі № 760/3696/16-а.
Відповідно до практики ЄСПЛ, справи про адміністративні правопорушення є кримінальними для цілей застосування Конвенції. Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах. 
Відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР України відповідними доказами. 
Положеннями ст. 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.  Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.  Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обов`язок  доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову. 
Аналогічна правова позиція викладена Верховим Судом у постанові від 14.03.2018 р. у справі № 760/2846/17.  
Проте, відповідачем в даному випадку не надано жодних належних доказів на підтвердження обставин вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. 
Колегія суддів також звертає увагу на те, що з наданої в якості доказу вчинення позивачем порушення швидкісного режиму роздруківки (а.с. 79) вбачається, що вимірювана швидкість (measured speed) неозначеного автомобіля становила 74 км/год, при цьому обмеження швидкості (speed limit) визначено як 73 км/год.
Враховуючи всі викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не було враховано всі необхідні обставини при розгляді справи,  та оскільки висновки суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, ухвалене судове рішення на підставі вимог ст. 317 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення адміністративного позову.
Враховуючи викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2019 року, та прийняття нової постанови про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . 
Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 317; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, – 
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2019 року скасувати.
Прийняти у справі № 521/14514/19 нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 .
Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАБ № 1447799 від 23.08.2019 року за ч. 1 ст. 122 КпАП України, відносно ОСОБА_1 . 
Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя 	 	Джабурія О.В.	
Судді	    	Вербицька Н. В.    Запорожан Д.В.