Ухвала
іменем України 
22 січня 2020 року
м. Київ
справа № 127/13988/19
провадження № 51-6078 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі – Суд) у складі:
головуючої              ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 27 червня 2019 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 11 листопада 2019 року.
Короткий зміст вироку, оскарженої ухвали та встановлені обставини
За вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 27 червня 2019 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі – КК) до  покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років. До набранням вироком законної сили запобіжний захід залишено тримання під вартою, але не довше ніж до 25 серпня 2019 року. Строк відбування покарання ухвалено обчислювати з дня набрання вироком законної сили (моменту звернення вироку до виконання). Згідно з  ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_5 у строк покарання строк перебування під вартою з 26 лютого 2019 року по день набрання вироком законної сили (день звернення вироку до виконання). Вирішено питання щодо речового доказу у  провадженні.
За ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11 листопада 2019 року вирок місцевого суду в частині визначення початку строку відбування покарання ОСОБА_5 та зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання змінено. Строк відбування покарання ОСОБА_5 ухвалено обчислювати з  моменту звернення вироку до виконання. У строк покарання зараховано строк  попереднього ув`язнення ОСОБА_5 з 26 лютого 2019 року по 25 серпня 
2019 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. В іншій частині вирок залишено без змін.
Як установив суд, 26 лютого 2019 року близько 09:15 ОСОБА_5 , перебуваючи 
у квартирі АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин з приводу придбання житла умисно заподіяв тілесні ушкодження своїй матері ОСОБА_6 , завдавши їй декілька ударів кулаками в  ділянку голови, внаслідок чого останню було госпіталізовано до реанімаційного відділення Вінницької міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги з  діагнозом «закрита черепно-мозкова травма, кома другого ступеня», а ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , не виходячи зі стану коми, померла. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 . ОСОБА_6 заподіяно тілесних ушкоджень, які за своїм характером відносяться у тому числі до тяжких, що спричинили смерть потерпілої.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, ставить вимогу про скасування оскаржених судових рішень та закриття кримінального провадження щодо засудженого ОСОБА_7 у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді. Вважає, що винуватості її підзахисного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, не доведено поза розумним сумнівом, суди першої та апеляційної інстанцій не взяли до уваги доводів сторони захисту і постановляючи свої рішення, опиралися лише на доводи сторони обвинувачення. 
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та  апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Як убачається із копії вироку, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину було зроблено з    додержанням положень ст.  23 КПК на підставі з`ясування всіх обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, які підтверджено доказами, дослідженими та   перевіреними під час судового розгляду й  оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.
Зокрема, винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, підтверджено показаннями самого засудженого, який 
у судовому засіданні хоча вини і не визнав, проте не заперечував того, що під час конфлікту розбив телефон потерпілої, після чого завдав їй два ляпаси правою рукою та штовхнув її в плече; потерпілого ОСОБА_8 , який хоч і не був свідком злочину, однак зазначив, що під час телефонної розмови у день події мати повідомила йому про те, що її побив ОСОБА_5 , оскільки вона відмовилася від придбання запропонованого варіанту квартири; свідка ОСОБА_9 , яка була присутньою на місці події під час вчинення ОСОБА_5 злочину та вказала про те, що останній завдав потерпілій два удари, проте куди саме не бачила, оскільки стояла за його спиною; свідка ОСОБА_10 , який також був присутній на місці події та зазначив, що ОСОБА_5 було завдано потерпілій 5 – 6 ударів кулаком у голову, а також свідка ОСОБА_11 , яка повідомила, що потерпіла була доставлена до лікарні без свідомості, з первинним діагнозом «важка закрита черепно-мозкова травма», ургентно прооперована, однак померла не приходячи до свідомості. 
Ці показання повністю узгоджуються між собою, є послідовними і підтверджені, зокрема, даними протоколів оглядів місця події та трупа, слідчих експериментів за участю як засудженого ОСОБА_5 , так і свідка ОСОБА_9 , даними висновків судово-медичних експертиз, тощо. При цьому, згідно з даними висновку експерта № 246 від 10 квітня 2019 року закрита черепно-мозкова травма виникла від дії тупого твердого предмету, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за ознаками небезпечності для життя  та стоїть в причинному зв’язку зі смертю.
Враховуючи викладене, Суд вважає, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, повністю доведено і його дії кваліфіковано правильно.
Призначене ОСОБА_5 покарання, на думку Суду, повною мірою відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та  попередження вчинення ним нових злочинів.
Апеляційний суд, як вбачається з ухвали від 11 листопада 2019 рокуретельно перевірив доводи захисника ОСОБА_4 , наведені в апеляційній скарзі, які за своїм змістом є аналогічними доводам її касаційної скарги, надав на них відповіді та   обґрунтовано залишив без задоволення, належним чином мотивувавши свій висновок. Вважати рішення суду апеляційної інстанції таким, що суперечить нормам процесуального права щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, немає підстав.
Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та в повній мірі відповідає вимогам ст. 419 КПК.
У касаційній скарзі не міститься переконливих і достатніх аргументів щодо істотного порушення норм процесуального та матеріального права при здійсненні судового й  апеляційного провадження, а тому і не має необхідності в перевірці матеріалів справи.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 вказаного Кодексу суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з  касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 27 червня 2019 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 11 листопада 2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                                     ОСОБА_3