ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/175/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/9266/19 Категорія: на ухвалу 	Демчик Р.В.	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       09 січня 2020 року : м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

	Новікова О.М.,	
  	Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., 	
за участю секретаря	Матюхи В.І.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 листопада 2019 року про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, про визнання права власності та витребування майна безпідставно набутого шляхом стягнення грошових коштів -

в с т а н о в и в :

27 листопада 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом до відповідачів, у якому просила визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 55 000 дол. США, які набуті в період шлюбу, визнати за нею право власності на 1/2 частину цих коштів, витребувати безпідставно набуте майно шляхом стягнення з ОСОБА_3 на свою користь 27 500 дол. США.
Разом з позовною заявою подано заяву про забезпечення позову, яка обґрунтована тим, що ОСОБА_1 перерахував всю суму зароблених подружжям за час шлюбу коштів в розмірі 55 000 дол. США на рахунок своєї матері ОСОБА_3 .
Оскільки позовні вимоги стосуються стягнення із ОСОБА_3 половини заробленої подружжям коштів на користь позивачки, що є значною сумою, то остання вважає, що відповідачі можуть здійснити дії з метою перешкодити їй отримати свою частину коштів.
На момент звернення з позовом ОСОБА_3 володіла кількома об`єктами нерухомого майна, зокрема, квартирою АДРЕСА_1 , на яку позивачка просила накласти арешт в якості заходу забезпечення позову.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 листопада 2019 року заяву задоволено. З метою забезпечення позову накладено арешт на майно, зареєстроване на праві власності за ОСОБА_3 , а саме: квартиру АДРЕСА_1 .
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд виходив із того, що ціна позову є значною, врахував підстави, за яких позов подано, і визнав доцільним та співмірним застосувати захід забезпечення у вигляді арешту належного відповідачу ОСОБА_3 майна. Водночас, суд зазначив, що ОСОБА_3 не позбавлена у подальшому права і можливості подати заяви про заміну об`єкту обтяження у разі перевищення вартості майна у порівнянні з ціною позову. 
Ухвала оскаржена в апеляційному порядку ОСОБА_1 .
Доводи скарги зводяться до того, що судом порушено принцип співмірності, оскільки ціна позову визначена в сумі 27 500 дол. США, тоді як приблизна вартість арештованого майна становить 35 000 дол. США. Позивачка не довела належними доказами наміри відповідачів відчужити спірне майно або чинити перешкоди у виконанні рішення суду. 
Крім того, застосовуючи заходи забезпечення позову, суд не вирішив питання про накладення зустрічного забезпечення.
Решта доводів апелянта стосуються обґрунтування походження та меншого розміру спільних грошових коштів.
Посилаючись на незаконність оскаржуваної ухвали, апелянт просить її скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.        Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 149 ЦПК суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Згідно з п. 1 ч.1 ст. 150 ЦПК позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Як вказано у п. п. 4, 6 Постанови Пленуму ВС України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність достатніх підстав для вжиття заходів забезпечення позову.
Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виник спір з приводу визнання грошових коштів в сумі 55 000 дол. США спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також стягнення з ОСОБА_3 половини цієї суми, на яку претендує позивачка як на частку у спільному сумісному майні подружжя та яка безпідставно передана ОСОБА_1 у власність ОСОБА_3 .
Встановлено, що проти позову заперечує відповідач ОСОБА_1 
Ціна позову визначена в розмірі 664 125 грн., в матеріалах справи відсутні відомості щодо досудового врегулювання спору.
Тому у районного суду були всі підстави вважати, що невжиття такого заходу може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист.
Доводи про те, що суд не врахував походження коштів спільною працею подружжя чи особистою працею апелянта, колегія суддів не бере до уваги, оскільки такі аргументи оцінюються судом під час розгляду справи по суті спору, а не на стадії вирішення заяви про забезпечення позову. Суд при постановленні ухвали про забезпечення позову не перевіряє правомірність позовних вимог.
Посилання в апеляційній скарзі, що при постановленні ухвали суд першої інстанції не вирішив питання про зустрічне забезпечення, колегія суддів визнає помилковим за таких підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 154 ЦПК України метою зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.
Отже, на відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача.
Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком.
Виключення з даного правила передбачені частиною третьою статті 154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення в двох випадках: якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.
Таким чином, в даному випадку відсутні підстави для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення у розумінні статті 154 ЦПК України, а з клопотанням про застосування зустрічного забезпечення до суду першої інстанції відповідачі не звертались.
Крім того, апеляційний суд зауважує, що позовні вимоги про витребування коштів заявлено до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Тому ОСОБА_1 , як учасник справи, має право на апеляційне оскарження. 
Заходи забезпечення позову застосовано щодо майна ОСОБА_3 .
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 190162678 від 25.11.2019 року відповідачці  ОСОБА_3 на праві власності належить лише Ѕ частина квартири  АДРЕСА_1 .
Суд першої інстанції, накладаючи арешт на всю квартиру, належним чином інформацію не перевірив, що може призвести до порушення права інших осіб, співвласників зазначеного житлового приміщення.
Керуючись ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про скасування постановленої у справі ухвали з ухваленням нового судового рішення про накладення арешту на Ѕ вказаної квартири.
Такий захід забезпечення позову, на думку колегії суддів, є співмірним заявленим вимогам та достатнім щоб забезпечити позивачці реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на її користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Згідно з правилами ст. 141 ЦПК України остаточний розподіл судових витрат у справі здійснює суд, який вирішує спір по суті.
Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 листопада 2019 року про забезпечення позову скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Заяву представника ОСОБА_2 адвоката Давигори Світлани Анатоліївни задовольнити частково.
З метою забезпечення поданого позову накласти арешт на майно, зареєстроване на праві власності за ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1 ) а саме: на 1|2 частину квартири АДРЕСА_1 .
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 10 січня 2020 року.

Судді