КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №756/9236/18                                                                                       головуючий у І інстанції: Луценко О.М. провадження 22-ц/824/2156/2020                                                                                          доповідач: Сліпченко О.І.

ПОСТАНОВА
Іменем України
04 лютого 2020 року                                                                                   м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого Сліпченка О.І., Сушко Л.П., Гуля В.В.
за участю секретаря: Пітенко І.Ю.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою    ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою.
Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,- 
ВСТАНОВИВ:
У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулась з вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що 28 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» правонаступником якого є Акціонерне товариство «Універсал Банк»                (АТ «Універсал Банк» та/або Банк) та ОСОБА_2 було укладено Договір кредиту, згідно якого надано позичальнику кредит у розмірі 190 000,00 доларів США, строком до 10 травня 2038 року зі сплатою 12,45 % річних за користування кредитом, а за простроченим кредитом 37,35% річних.
В забезпечення виконання кредитного договору укладених між Банком та                      ОСОБА_1 28 травня 2008 року було укладено договори поруки.
23 серпня 2017 року кредитором направлено вимогу про сплату простроченої заборгованості позичальника, яку отримано 11 вересня 2017 року, чим реалізувано право на дострокове повернення кредиту. Протягом шести місяців з дня отримання позивачем цих вимог, кредитор вимог до поручителя не пред`явив.
Просила припинити з 12 травня 2018 року поруку за договором поруки від 28 травня 2008 року та додатковими угодами до нього, що укладені між ним та відповідачем.
 
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 12 листопада 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, яку обґрунтовано тим, що місцевий суд неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права та допустився порушення норм процесуального права.
Зауважує, що місцевий суд під час розгляду справи посилався на договір поруки укладений між сторонами 26 лютого 2016 року, який не є предметом даного спору, а оскаржується саме договір від 28 травня 2008 року.
У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Універсал Банк» зауважує, що в лютому 2019 року внесено зміни до ч.4 ст 559 ЦК України, згідно яких порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання не пред`явить позову, а відтак вважає, що місцевий суд прийшов до правильного висновку, щодо відсутності підстав для задоволення позову.  
 
У судовому засіданні представник позивача та третьої особи - ОСОБА_3. підтримав позицію апеляційної скарги, представник відповідача - Чорний О. В. виступив проти її задоволення, вважав рішення місцевого суду законним та обґрунтованим.
 
Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. 
Ці дані встановлюються такими засобами;
1)                 письмовими, речовими і електронними доказами;
2)                 висновками експертів
3)                 показань свідків.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.
 
Судом першої інстанції встановлено, що 28 травня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено Договір кредиту №068-2008-1749, (надалі Кредитний договір 1) згідно якого надано позичальнику кредит у розмірі 190 000, 00 доларів США, строком до 10.05.2038 року зі сплатою 12,45 % річних за користування кредитом за користування кредитом понад встановлений кредитним договором строк встановлюється підвищена процентна ставка на рівні 37,35% річних. (а.с.9-14).
В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за вказаними кредитними договорами між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 28 травня 2008 року було укладено договір поруки №068-2008-1749-Р (а.с.22-24).
В період з 16 лютого 2009 року по 26 лютого 2016 рік між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 були укладені додаткові угоди до кредитного договору, а саме: додаткова угода від 16.02.2009 року до кредитного договору; додаткова угода від 15.07.2010 року до кредитного договору; додаткова угода від 23.07.2010 року до кредитного договору;додаткова угода від 15.05.2011 року до кредитного договору; додаткова угода від 24.05.2011 року до кредитного договору; додаткова угода від 19 червня 2012 року до кредитного договору;додаткова угода від 17.06.2013 року до кредитного договору; додаткова угода від 18 серпня 2014 року до кредитного договору; додаткова угода від 26 лютого 2016 року до кредитного договору (а.с. 53-188 том 1).
При цьому починаючи з 15 липня 2010 року при кожному укладанні даних додаткових угод до кредитного договору між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладалися окремі договори поруки на підставі яких виникав обов`язок поручителя сплатити заборгованість за кредитним договором з урахуванням укладеної відповідної угоди, а саме додаткова угода від 15 липня 2010 року до кредитного договору, між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки від 23 липня 2010 року; додаткова угода від 24.05.2011 року до кредитного договору між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки від 24 травня 2011 року; додаткова угода від 19 червня 2012 року до кредитного договору між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки від 19 червня 2012 року; додаткова угода від 17 червня 2013 року до кредитного договору між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки від                 17 червня 2013 року; додаткова угода від 18 серпня 2014 року до кредитного договору між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки від 18 серпня                     2014 року; додаткова угода від 26 лютого 2016 року до кредитного договору між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки від 26 лютого 2016 року (а.с. 189-242 том 1).
Таким чином останнім договором поруки, яким забезпечено виконання зобов`язань за кредитним договором № 068-2008-1749 від 28 травня 2008 року, є договір поруки № б\н від                       26 лютого 2016 року укладеного між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 (а.с.235-242 том1).
 
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору.
Відповідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Для забезпечення виконання Кредитного договору №068-2008-1749 від 28 травня  2008 року був укладений договір поруки №068-2008-1749-Р/1, за яким  ОСОБА_1 (позивач) зобов`язалась нести солідарну відповідальність з позичальником за кредитним договором. 
Відповідно до ст. 546 ЦК України договір поруки є видом забезпечення виконання зобов`язання.
Згідно ст. 553 ЦК України поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним усіх зобов`язань і відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.
Відповідно до п.4.2 Договору поруки №068-2008-1749-Р/1, порука припиняється із припиненням всіх зобов`язань боржника за основним договором, що забезпечується такою порукою (а.с.23).
З Договору поруки №068-2008-1749-Р/1 не вбачається встановлення його строку дії.
ПАТ «Універсал Банк» повідомленням від 23 серпня 2017 року надіслав                        ОСОБА_2  та ОСОБА_1 вимоги за вих. №2679/52ГО та 2679/52ГО про усунення порушень умов кредитного договору та вимагав погасити прострочену заборгованості за кредитним договором у сумі 212 098.27 доларів США, із зазначенням, що у випадку не виконання даної вимоги протягом 60 днів банк просив вважати термін повернення кредиту таким, що настав достроково та зазначив, що буде примусово стягувати всю заборгованість в судовому порядку.
З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення та витягу з Укрпошти вбачається, що дана вимога отримана 11 вересня 2017 та заборгованість протягом встановленого 60-денного строку погашена не була, у зв`язку з чим строк виконання основного зобов`язання вважається таким що настав з 12 листопада 2017 року.
Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
Виходячи з положень ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто, протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).
Таким чином закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 29 січня                   2018 року по справі №756/12263/15-ц.
Окрім того, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №604/156/14-ц від 10.04.2019 року встановлено, що порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.
Відповідно до ч.1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). 
Отже, умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до виконання поручителем зобов`язань боржника за основним договором, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні ст. 251 ЦК України. 
Тому у цьому випадку має застосовуватися припис ч.4 ст. 559 цього кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Строк, передбачений ч.4 ст. 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. 
Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором. Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, у тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. 
Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах, зокрема від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (провадження № 14-265цс18) та від             20 березня 2019 року у справі № 1411/3467/12 (провадження № 14-594цс18).
Посилання суду першої інстанції на договір поруки укладений між ПАТ «Універсал банк» та ОСОБА_1  26 лютого 2016 року є помилковими, попри те, що було вірно з`ясовано, що порука  ОСОБА_1 , щодо відповідальності за невиконання ОСОБА_2 зобов`язань, що виникли з Кредитного договору «068-2008-1749 від 28 травня 2008 року, не є припинено  у відповідності до зазначеного договору поруки від 26 лютого 2016 року, оскільки відповідач не довів, що кожен наступний договір поруки припиняє попередній договір, а тому вони є окремими договорами забезпечення, які укладені до кредитного договору №068-2008-1749 від 28 травня 2008 року в новій редакції.
Доводи відповідача, щодо необхідності застосування норм матеріального права, які набрали чинності в зв`язку із введенням в дію Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування», яким фактично встановлено новий строк звернення кредитора із вимогами до поручителя - три роки, не заслуговують на увагу, оскільки позивач звернувся з позовом в липні 2018 року, зазначаючи, що порука є припиненою з 12 травня 2018 року, у відповідності до діючого законодавства, а відтак порука за договором від 28 травня 2008 року була припиненою до введення в дію вищезазначеного закону.
З матеріалів справи вбачається, що додаткова угода № б/н від 16 лютого 2009 року укладена між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1   є частиною основного договору поруки  №068-2008-1749-Р від 28 травня 2008 року, а відтак вимоги, щодо визнання поруки припиненою за основним договором та додатковою угодою є обґрунтованими, інших додаткових угод до спірного договору поруки матеріали справи не містять, а тому позов підлягає до часткового задоволення, а саме визнання припиненою поруки за договором від 28 травня 2008 року та додатковою угодою від 16 лютого 2009 року.
 
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права і підлягає скасування у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України та ухваленню нового рішення про задоволення позовних вимог частково.
Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення  Оболонського районного суду міста Києва від 12 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково.
Визнати припиненою поруку за договором поруки №068-2008-1749-Р від 28 травня 2008 року та додатковою угодою №б/н від 16 лютого 2009 року до договору поруки №068-2008-1749-Р від 28 травня 2008 року, укладених міжАкціонерним товариством «Універсал Банк» (ЄДРПОУ 21133352) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий
 
Судді: