ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/2358/19                                                                Суддя (судді) першої інстанції: Бородавкіна С.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  13 січня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: судді-доповідача судді Бараненка  І.І., суддів: Бабенка К.А., Федотова І.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України про поновлення строку придатності свідоцтва про хворобу, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИВ:
В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в Чернігівський окружний адміністративний суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 з вимогами:
-  поновити строк придатності свідоцтва про хворобу №131-х, затвердженого рішенням ЦВЛК від 07.02.2018, за час вимушеного прогулу з 06.02.2019;
-  визнати бездіяльність командування в/ч НОМЕР_1 щодо незвільнення його з військової служби за контрактом згідно підпункту ''б'' пункту 2 частини 5 статті 26, у редакції Закону України ''Про військовий обов`язок і військову службу'', пунктів 231, 233, 236, 240, 242 Положення про проходження громадянами України служби в Збройних Силах України, затвердженого  Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, та відповідно до свідоцтва ЦВЛК №131-х - протиправною;
-    зобов`язати відповідача в особі командування звільнити його з військової служби за контрактом негайно згідно підпункту ''б'' пункту 2 частини 5 статті 26, у редакції Закону України ''Про військовий обов`язок і військову службу'', пунктів 231, 233, 236, 240, 242 Положення про проходження громадянами України служби в Збройних Силах України, затвердженого  Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, та відповідно до свідоцтва ЦВЛК №131-х, і виключити його зі списків особового складу військової частини після вирішення житлового питання та здійснення повного розрахунку, про що зазначено позивачем    у рапорті про звільнення.
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.09.2019 задоволено клопотання в/ч НОМЕР_1 , залучено до участі у справі в якості другого відповідача Центральну військово-лікарську комісію Міністерства оборони України (надалі – ЦВЛК).
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі Позивач, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначене  судове рішення в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності командування в/ч НОМЕР_1 щодо незвільнення його з військової служби за контрактом згідно підпункту ''б'' пункту 2 частини 5 статті 26, у редакції Закону України ''Про військовий обов`язок і військову службу'', пунктів 231, 233, 236, 240, 242 Положення про проходження громадянами України служби в Збройних Силах України, затвердженого  Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, та відповідно до свідоцтва ЦВЛК №131-х, та  зобов`язання відповідача в особі командування звільнити його з військової служби за контрактом негайно згідно підпункту ''б'' пункту 2 частини 5 статті 26, у редакції Закону України ''Про військовий обов`язок і військову службу'', пунктів 231, 233, 236, 240, 242 Положення про проходження громадянами України служби в Збройних Силах України, затвердженого  Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, та відповідно до свідоцтва ЦВЛК №131-х, і виключити його зі списків особового складу військової частини після вирішення житлового питання та здійснення повного розрахунку, про що зазначено позивачем    у рапорті про звільнення.
Просить суд прийняти в цій частині нове рішення, яким зазначені позовні вимоги задовольнити.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач посилається на те, що відповідач (в/ч НОМЕР_1 ) протиправно відмовив йому у звільненні з військової служби за станом здоров`я у зв`язку з втратою чинності свідоцтвом про хворобу №131-х від 01.02.2018, затвердженим постановою ЦВЛК від 07.02.2018, яким позивача було визнано непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатним у воєнний час, оскільки строк дії цього свідоцтва закінчився під час вимушеного прогулу (у зв`язку із незаконним звільненням з військової служби), що підтверджується рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.12.2018 у справі № 825/1462/18, а тому, на думку позивача, строк дії свідоцтва підлягав поновленню. Командування в/ч НОМЕР_1 під час розгляду поданого позивачем рапорту зазначеної обставини не врахувало, у зв`язку з чим протиправно відмовило йому у звільненні за станом здоров`я.
З огляду на те, що на момент звернення з апеляційною скаргою позивачем отримано нове свідоцтво про хворобу № 774-п від 26.09.2019, затверджене постановою ЦВЛК від 07.10.2019, яким позивача визнано непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатним у воєнний час, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про поновлення строку придатності свідоцтва про хворобу №131-х від 01.02.2018, затвердженого рішенням ЦВЛК від 07.02.2018, за час вимушеного прогулу з 06.02.2019, ним не оскаржується.
Відзиву на апеляційну скаргу від відповідачів не надійшло.
Згідно  зі ст.  308  КАС України  справа переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 3 ч.  1  ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача та, перевіривши доводи апеляції наявними у матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач проходив військову службу за контрактом у в/ч НОМЕР_2 , яка знаходиться у підпорядкуванні в/ч НОМЕР_1 .
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 03.03.2018 № 14-рс позивача звільнено з військової служби у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я) частини шостої статті 26 Закону України ''Про військовий обов`язок і військову службу'', з урахуванням пункту 1 частини 8 цієї ж статті.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.03.2018 №  51 припинено дію контракту про проходження військової служби та виключено позивача зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.12.2018 у справі № 825/1462/18 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання наказу протиправним та зобов`язання вчинити певні дії позовні вимоги було задоволено частково, а саме, - визнано протиправним та скасовано наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 03.03.2018 №  51, яким звільнено з військової служби ОСОБА_1 , поновлено ОСОБА_1 на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 з 04.03.2018, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 06.02.2019 №  9-рс позивача на підставі вищезазначеного рішення суду позивача поновлено на військовій службі та призначено оператором радіолокаційної станції військової частини НОМЕР_2 .
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.02.2019 №  27 позивача зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та поставлено на всі види забезпечення.
24.12.2018 позивач подав на ім`я командира в/ч НОМЕР_2 рапорт про звільнення його з військової служби на підставі свідоцтва про хворобу №  131-х, затвердженого постановою ЦВЛК від 07.02.2018.
Зважаючи на те, що зазначений рапорт не був прийнятий для реєстрації, позивач 08.04.2019 звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 з відповідним рапортом, яким просив звільнити його з військової служби відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» на підставі свідоцтва ЦВЛК про хворобу від 07.02.2018 № 131-х, а також  виключити його зі списків особового складу військової частини після зарахування на квартирний облік та здійснення повного розрахунку.
Як вбачається з матеріалів справи, листом від 22.04.2019 № 476 відповідач (в/ч НОМЕР_1 ) повідомив про відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби за підпунктам «б» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку з втратою чинності свідоцтва про хворобу №  131-х від 07.02.2018 з 01.02.2019.
Не погодившись з прийнятим командиром в/ч НОМЕР_1 рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим адміністративним позовом.        
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених  статтею 308 КАС України, колегія суддів встановила таке.
Приписами статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до  статті 65 Конституції України  захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, та загальні засади проходження в Україні військової служби визначається  Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII  (далі - Закон № 2232-XII).
Частиною 1 ст. 2 Закону № 2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно з приписами ч. 2 ст. 2 Закону № 2232-XII проходження військової служби здійснюється у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Згідно з пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого  Указом Президента України від 10.12.2008 №  1153/2008 (надалі – Положення від 10.12.2008 №  1153/2008) військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.
У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) військовий комісаріат, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Пунктом 240 Положення №  1153/2008 визначено, що військовослужбовці, які визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я, крім військовослужбовців, визнаних військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (за винятком розумових, сенсорних, психологічних вад та інших захворювань, визначених Міністерством оборони України), які виявили бажання проходити військову службу та стосовно яких прийнято рішення про залишення на військовій службі за контрактом.
Військовослужбовці, які були визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, та яким згідно з прийнятими рішеннями дозволено проходити військову службу за контрактом на визначених посадах, можуть бути звільнені з військової служби до закінчення строку контракту в порядку, визначеному пунктом 35 цього Положення.
Після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я документи про його звільнення з військової служби оформлюються та надсилаються посадовій особі, яка видає наказ про звільнення негайно.
Згідно з пунктом 1.1 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого  наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №  402  та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №  1109/15800 (далі - Положення №  402), придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначення необхідності і умов застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям визначає військово-лікарська експертиза.
Відповідно до пункту 2.1 Положення № 402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
Пунктом 22.12 Положення № 402 визначено, що постанова ВЛК про ступінь придатності військовослужбовця до військової служби чинна протягом 12 місяців з моменту проведення медичного огляду. Якщо постанова ВЛК не реалізована та в стані здоров`я оглянутого, незалежно від терміну, за його заявою або висновками лікарів військових (цивільних) лікувальних закладів виникли зміни, то проводиться повторний медичний огляд.
Відповідно до підпункту «б» п.  2 ч.  5 ст.  26  Закону 2232-XII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби.
Згідно з пунктом 35 Положення №  1153/2008 контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення):
1) за рішенням командування військової частини за наявності підстав, передбачених підпунктами «а» - «г», «д», «е», «є», «з» - «й» та «л» пункту 1 частини п`ятої  статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Під час дії особливого періоду контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби за рішенням командування військової частини у період: після закінчення строку проведення мобілізації та до моменту введення воєнного стану - на підставах, передбачених пунктом 2 (крім підстав, передбачених підпунктами «ґ», «й» та «к») частини п`ятої  статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»; протягом строку проведення мобілізації та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації - на підставах, передбачених пунктом 3 частини п`ятої  статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;
2) за бажанням військовослужбовця - за наявності підстав, передбачених підпунктами «а», «б», «в», «ґ», «ж», «к» пункту 1, а в особливий період (крім строку проведення мобілізації та дії воєнного стану) - за наявності підстав, передбачених підпунктами «а», «б», «в», «ґ», «й» та «к» пункту 2 частини п`ятої  статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до  ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII  (надалі - Закон 3543-XII) особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань. Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно - рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу (стаття 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).
Тобто, особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.
Указом Президента України від 17 березня 2014 року №  303  оголошено проведення часткової мобілізації, тобто почав діяти особливий період.
За таких умов, вбачається, що дострокове розірвання (припинення) контрактів про проходження військової служби та звільнення військовослужбовців здійснюється на підставі окремих положень  Закону № 2232-XII.
Статтею 26 Закону № 2232-XII  визначено можливість звільнення з військової служби під час дії особливого періоду за станом здоров`я лише на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час.
Матеріалами справи підтверджується, що на момент звернення позивача до командира в/ч НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби за станом здоров`я  свідоцтво про хворобу №131-х від 01.02.2018, затверджене рішенням ЦВЛК від 07.02.2018, втратило свою чинність.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією  та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;  обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;  пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;  своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Таким чином, оскільки до рапорту позивача про звільнення з військової служби за станом здоров`я було долучено свідоцтво про хворобу, яке втратило свою чинність, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у відповідача (в/ч НОМЕР_1 ) були відсутні правові підстави для звільнення позивача на підставі підпункту «б» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», а тому відмова у звільненні з цих підстав була прийнята в/ч НОМЕР_1 обґрунтовано, з урахуванням вимог чинного законодавства України.
При цьому, посилання позивача на отримання повторного свідоцтва про хворобу №  774-п від 26.09.2019, затвердженого постановою ЦВЛК від 07.10.2019, яким позивача визнано непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатним в воєнний час, колегія суддів відхиляє, оскільки станом на день відмови позивачу у звільненні за станом здоров`я указане свідоцтво не існувало та, відповідно, позивачем одночасно з  рапортом про звільнення не подавалось, а тому його наявність не спростовує висновки суду першої інстанції про правомірність дій командування в/ч НОМЕР_1 під час розгляду поданого позивачем рапорту.
Частиною 1 ст. 77 КАС України встановлений обов`язок кожної сторони доводити ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78  цього Кодексу.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими і тому не знаходить підстав її задоволення.
За правилами частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Беручи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2019 року – без змін.
Дана постанова набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції в порядку і строки, визначені статтею 329 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності підстав, передбачених частиною п`ятою статті 291, пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Текст постанови складено 13 січня 2013 року

Головуючий  суддя                                                                                І.І.  Бараненко

суддя                                                                                К.А.  Бабенко

суддя                                                                                І.В.  Федотов