ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2020 року                                                                                                    м.Дніпро         Справа №  912/2553/19
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)                                                                                                
суддів Мороза В.Ф., Чередка А.Є.
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи  апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 11.11.2019 (постановлене суддею Глушковим М.С.) у справі № 912/2553/19
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"                 
до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України 
про стягнення 4 215,48 грн

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про стягнення з Військової частини боргу у загальній сумі     4 215, 48 грн, з яких: 2 950,37 грн пені, 421,47 грн 3 % річних та 843,64 грн інфляційних втрат з покладенням на відповідача витрат по сплаті судового збору.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України 14.10.2016 було укладено Договір №00290/16-ТЕ(Т)-18 постачання природного газу. Позивач повністю виконав взяті не себе зобов`язання за договором в частині постачання природного газу, однак відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання в частині своєчасної та в повному обсязі оплати за переданий газ, у зв`язку з чим з нього підлягає стягненню зазначена вище сума боргу.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 11.11.2019 позов задоволено частково; стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" борг у загальній сумі  1 765,11    грн, з яких: 500,00 грн пені, 421,47 грн 3 % річних, 843,64 грн інфляційних втрат та 1 921,00 грн судового збору, в іншій частині позовних вимог – відмовлено.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з обставин того, що за отриманий від позивача природний газ протягом заявленого періоду відповідач розрахувався несвоєчасно, тобто відповідач неналежним чином виконав свої майново-господарські зобов`язання перед позивачем з оплати поставленого природного газу, чим порушив умови укладеного із позивачем договору та приписи чинного законодавства щодо належного виконання зобов`язань, у зв`язку з чим позивач нарахував 2 950, 37 грн пені, 421, 47 грн 3% річних та 843, 64 грн інфляційних втрат, які просить стягнути згідно поданого позову.   

Щодо задоволення позовних вимог про стягнення 3 % річних  у сумі 421,47 грн, суд першої інстанції, посилаючись на ст. 625 ЦК України зазначив, що кредитор вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання. Здійснивши перевірку розрахунку позивача 3 % річних, місцевий господарський суд дійшов висновку про його обґрунтованість, а суму нарахованих 3 % річних у розмірі 421,47 грн такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі. 
Щодо заявлених позивачем до стягнення інфляційних втрат місцевий господарський суд зазначив, що нарахування інфляційних  втрат здійснюється окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державної служби статистики України. При вирішенні питання щодо стягнення інфляційних втрат в розмірі 843, 64 грн згідно з розрахунком позивача, суд врахував, що інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання, відповідно, нарахування інфляційних втрат за наступний період обгрунтовано здійснено позивачем з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця. 
Враховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку, що розрахунок інфляційних втрат відповідає зазначеним нормам законодавства, а вимога про стягнення з відповідача 843, 64 грн інфляційних втрат, нарахованих за зобов`язаннями листопада та грудня 2016 підлягає задоволенню. 
Стосовно тверджень відповідача, що несвоєчасна сплата коштів за поставлений газ позивачу пов`язана із несвоєчасною сплатою населенням за послуги теплопостачання, що є підставою для відмови у задоволенні позову, місцевий господарський суд зазначив, що підставою гоcподарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборнї сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Одак, не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення  зобов`язань котрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржика необхідих коштів.  
При вирішенні питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача заявленої до стягнення позивачем пені у сумі 2 950, 37 грн господарським судом враховано вимоги частини 2 статті 193, статей 216, 218 Господарського кодексу України, частини 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України , умови п. 8.1 укладеного між сторонами Договору.
Судом зазначено, що за розрахунком позивача підлягає стягенню пеня за загальний період з 26.11.2016 по 13.12.2016, з 27.12.2016 по 23.03.2017 та з 26.01.2017 по  30.03.2017, розрахована за кожним актом окремо, у загальному розмірі 2 950, 37 грн 
Перевіркою виконаного позивачем розрахунку пені порушень норм чинного законодавства та умов договору суд не встановив і за вказаних обставин справи дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про примусове стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат є обгрунтованими та підлягають задоволенню. 
Розглянувши подане відповідачем письмове клопотання про зменшення розміру пені з тих підстав, що позивач не поніс ніяких збитків у зв`язку з простроченням зобов`язання,  Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України є неприбутковою організацією та фінансується виключно з державного бюджету. Крім того, відповідач зазначає, що Військова частина підтримує постійну бойову готовність з огляду на ситуацію, яка склалась в Україні, суд першої інстанції задовольнив його частково та зменшив суму пені, яка підлягає до стягнення до 500,00 грн. 
Приймаючи рішення про зменшення заявленої позивачем до стягнення суми пені до 500, 00 грн господарський суд виходив з того, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України). Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч. 3 ст. 551 Цивільного кодекс України). Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності простроченя виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони ( в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів  до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.  
Дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи відповідача, викладені у клопотанні про зменшення розміру пені, відсутність доказів, які б підтверджували понесені позивачем збитки, враховуючи незначний час прострочення виконання зобов`язання, беручи до уваги, що Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України є неприбутковою організацією та фінансується виключно з державного бюджету, а також те, що відповідач здійснює виконання специфічних функцій, пов`язаних із захистом обороноздатності держави, суд вважав, що дані обставини мають виняткове та істотне значення при розгляді клопотання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про зменшення штрафних санкцій та вважав за можливе зменшити суму пені, яка підлягає стягненню до 500,00 грн. 

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги. 

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подало апеляційну скаргу; рішення Господарського суду Кіровоградської області від 11.11.2019 у справі № 912/2553/19 просить скасувати в частині відмови у стягненні 2 450, 37 грн пені та прийняти в цій частині нове рішення про стягнення пені у розмірі 2 450, 37 грн.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не погоджується з оскаржуваним рішенням в частині зменшення пені, вважає, що рішення прийняте в цій частині з неправильним застосуванням норм матеріального права.
Апелянт вважає, що обставина, на яку посилається суд першої інстанції, а саме - неприбутковість організації та специфічні функції відповідача, не може бути підставою для застосування приписів ст.233 ГК України.
Посилаючись на ст. 233 ГК України, апелянт зазначає, що однією з обов`язкових умов застосування цієї статті для зменшення штрафних санкцій судом, є, зокрема, дослідження судом майнового стану сторін – і боржника, і кредитора, обставини, що обумовили прострочення. Між тим, відповідно до консолідованого звіту Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про фінансовий стан за кінець 2017 року торгова дебіторська заборгованість (основним видом діяльності підприємства є продаж газу) становила 58 988 тис. грн, має тенденцію до зростання - у 2016 році становила 49 209 тис. грн., торгова кредиторська заборгованість у 2017 році становила 8 137 тис.грн., відстрочені податкові зобов`язання складають 67 304 тис.грн., розмір короткострокових позик складає 44 579 тис. грн., довгострокових – 14 736 тис. грн., у зв`язку з чим наведені дані свідчать про значний обсяг несплаченої заборгованості підприємств, нестачу коштів для здійснення поточної діяльності позивача, у тому числі - для забезпечення підприємств необхідним обсягом природного газу протягом опалювального сезону 2017-2018 років.
За твердженнями апелянта, АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", забезпечує галузі національної економіки і населення природним газом, тобто НАК "Нафтогаз України" як підприємство державного сектору економіки є об`єктом, що має стратегічне значення для економіки, суспільства і безпеки держави, у зв`язку з чим відсутність можливості вчасно розраховуватись за природний газ, а як наслідок - відсутність можливості вчасно надати послуги з постачання природного газу спричинить значні соціально та економічно негативні наслідки для всієї України.
Посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України від 22.03.2017 №187 як на основний нормативний документ, що регулює порядок та умови постачання природного газу та виділення номінацій захищеним споживачам у опалювальний період 2017-2018 років, апелянт вважає, що несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу, а держава, покладаючи на AT "НАК "Нафтогаз України" відповідні обов`язки , не виконує свої зобов`язання з компенсації економічно обґрунтованих витрат, здійснених таким суб`єктом, тим самим спричиняючи збитки.
За доводами апелянта, здійснюючи підприємницьку діяльність, відповідач повинен самостійно нести всі ризики: як щодо дотримання норм чинного законодавства України, так і щодо належного виконання добровільно взятих на себе договірних зобов`язань, а також самостійно нести юридичну відповідальність за допущені у своїй діяльності правопорушення. Укладаючи договір на поставку природного газу відповідач усвідомлював всі ризики та свідомо, з доброї волі погодився на умови поставки, в тому числі і щодо нарахування пені.

5.          Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не скористалось.  

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.12.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 11.11.2019 у справі № 912/2553/19; ухвалено розгляд апеляційної скарги здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, встановлено строк для подання відзиву, клопотань, заяв (за наявності), додаткових доказів (за наявності) та обґрунтування щодо неможливості надати їх до суду першої інстанції 

7. Встановлені судом обставини справи.

14.10.2016 між    Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"    (постачальник) та Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України  (споживач) укладено договір постачання природного газу №00290/16-ТЕ(Т)-18, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016 році природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.
Пунктом 1.2 договору встановлено, що природний газ, який постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.
У п. 2.1 договору погоджено обсяг природного газу, який постачальник передає покупцеві з 01 жовтня 2016 року по 31 грудня 2016 року (включно) – до 38 тис. куб. метрів, у тому числі за місяцями: жовтень – обсяг 5,0, листопад – обсяг 13,0, грудень – 20,0, IV кв.2016р. - обсяг 38,00.
Кількість переданого природного газу визначається за показами комерційних вузлів обліку природного газу споживача (п. 4.1 договору). 
Пунктом 5.2 договору встановлено, що ціна за 1000 куб.м газу на дату укладання договору становить 4 942, 00 гривні, крім того податок на додану вартість (ПДВ) – 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість – 5 930, 40 грн.  
Загальна вартість цього договору становить 187 796,00 грн, крім того ПДВ – 37 559,20 грн, разом з ПДВ – 225 355,20 грн (п. 5.4 договору).
Умови оплати природного газу визначені в п. 6.1 договору, а саме: 
Оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.
Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.  
Відповідно до п. 12.1 договору договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалился між сторонами з 01 жовтня 2016 року і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2016 року (включно), а в частині проведення розрахунків – до їх повного здійснення.
Договір постачання природного газу від 14.10.2016 № 00290/16-ТЕ (Т)-18 підписано повноважними представниками сторін та скріплено їх печатками.
На виконання умов договору протягом жовтня - грудня 2016 року включно позивач поставив відповідачу природний газ власного видобутку на загальну суму 149 819,69 грн., що підтверджується підписаними сторонами та скріпленими їх печатками актами приймання-передачі природного газу:
від 31.10.2016 – на суму 24 670,46 грн. (з ПДВ);
від 30.11.2016 – на суму 52 756,84 грн. (з ПДВ);
від 31.12.2016 – на суму  72 392,39 грн. (з ПДВ).
За отриманий природний газ відповідач розрахувався несвоєчасно, що підтверджується матеріалами справи, зокрема, копіями банківських виписок.
У зв`язку з простроченням відповідачем оплати природного газу позивачем було заявлено до стягнення пеню у розмірі  2 950,37 грн.; 3% річних у розмірі 421,47 грн.; інфляційні втрати у розмірі 843,64 грн., які відповідно до розрахунку позивача  нараховані за наступні періоди:
за зобов`язаннями жовтня 2016:
з 26.11.2016 по 13.12.2016 – пеня у сумі 254,79 грн, 3 % річних у сумі 36,40 грн.; 
за зобов`язаннями листопада 2016:
з 27.12.2016 по 23.03.2017 – пеня у сумі 296,59 грн., 3 % річних у сумі 42,36 грн., інфляційні втрати за період з 27.12.2016 по 31.03.2017 у сумі 119,72 грн.;
за зобов`язаннями грудня 2016:
з 26.01.2017 по 30.03.2017 – пеня у сумі 2 398,99 грн., 3 % річних у сумі 342,71 грн; інфляційні втрати у сумі 723,92 грн.
Всього за зазначені періоди нараховано пені на загальну суму 2 950,37 грн., 3 % річних на загальну суму 421,47 грн., інфляційних втрат на загальну суму 843,64 грн.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Причиною звернення з апеляційною скаргою стала незгода позивача з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції  в частині зменшення розміру    пені до 500, 00 грн., тоді як позивач заявив до стягнення з відповідача пеню у сумі 2    950, 37 грн, зокрема у зв`язку із відсутністю у суду першої інстанції підстав для застосування до спірних правовідносин сторін ст. 233 ГК України.

В іншій частині зазначене судове рішення не оскаржується, а тому згідно з частиною першою    статті 269 Господарського процесуального кодексу України в апеляційному порядку не переглядається. 
  Відповідно до пункту 8.2 договору, у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
  Місцевим господарським судом правильно встановлено неналежне виконання відповідачем обов`язків за договором в частині своєчасної оплати за отриманий природний газ. Ці обставини підтверджуються матеріалами справи. 
  З позовної заяви вбачається, що ПАТ «НАК «Нафтогаз України» просило стягнути 2 950, 37 грн пені.    
  
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (ст.ст. 610, 611 ЦК України).
Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.
Неустойкою (штрафом, пенею) згідно з приписами статті 549 ЦК України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений ст. 1 вищезазначеного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
За положенням частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Тлумачення частини третьої статті 551 ЦК України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.
Саме таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 15.02.2018 у справі 467/1346/15-ц.
Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.
Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки. Господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, а також запереченням інших учасників щодо такого зменшення. 
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Встановивши відповідні обставини, суд вирішує питання стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд (відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18).
Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Частиною 2 ст. 233 ГК України встановлено, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
В даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.
Відповідно до положень ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами, на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами, є добросовісність, розумність і справедливість.
Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.
Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів зазначає, що позивачем правомірно нараховано до стягнення з відповідача неустойку (пеню) за період прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати отриманого від позивача природного газу за договором № 00290/18-ТЕ(Т)-18 постачання природного газу від 14.10.2016 у сумі 2 950,37 грн. 
Разом з тим, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що прострочення оплати відповідачем за поставлений газ не було систематичним, відбулося лише у певний період, а також час прострочення був незначним. Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України є неприбутковою організацією та фінансується виключно з державного бюджету, відповідач здійснює виконання специфічних функцій, пов`язаних із захистом обороноздатності держави. Позивачем здійснювалася поставка природного газу, що передбачено умовами договору. Докази на підтвердження понесених АТ "НАК "Нафтогаз України" збитків чи додаткових витрат через прострочення оплати контрагентами в матеріалах справи відсутні.
Крім того, колегія суддів враховує, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору № 00290/18-ТЕ(Т)-18 постачання природного газу від 14.10.2016, місцевим господарським судом стягнуто з відповідача на користь АТ "НАК "Нафтогаз України" 3% річних в сумі 421,47 грн. та інфляційні втрати в сумі 843,64 грн., що також компенсує можливі негативні наслідки для кредитора.
Визначення розміру, на який зменшуються нараховані штрафні санкції, є суб`єктивним правом суду, і в даному випадку ним було дотримано принцип розумного балансу між інтересами сторін, враховані обставини справи та матеріальний стан як відповідача так і позивача у даній справі.
Отже, доводи АТ "НАК "Нафтогаз України" про те, що місцевим господарським судом не було враховано інтереси позивача колегія суддів апеляційного господарського суду вважає безпідставними.
Щодо доводів та доказів, наданих в обґрунтування клопотання відповідача про зменшення розміру пені, та заперечень позивача проти задоволення цього клопотання, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. З наданих позивачем первинних документів неможливо об`єктивно встановити реальний фінансовий стан позивача, оскільки відсутня інформація щодо чистого доходу, завдяки чому можна встановити збитковість чи прибутковість підприємства, а наведені дані щодо дебіторської заборгованості та розміру позик, які мали місце ще у 2017 році у порівнянні з 2016 роком не є доказом нестачі коштів для здійснення поточної діяльності для забезпечення підприємств необхідним обсягом природного газу протягом опалювального сезону, тому аргументи позивача визнані неактуальними та недостатніми, що, з урахуванням обставин, встановлених судом першої інстанції, свідчить про відсутність доказів отримання понесених позивачем збитків/втрат в результаті несвоєчасної оплати відповідачем вартості наданих послуг.
Отже, суд першої інстанції перевірив доводи сторін щодо їх фінансового стану, врахував їх майнові інтереси, значний розмір нарахованої до стягнення суми пені, а також те, що основна заборгованість за договором на час розгляду справи в суді першої інстанції відсутня.
За наведених обставин, доводи АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про те, що, всупереч статті 233 ГК України, суд першої інстанції не врахував майновий стан позивача, а також те, що несвоєчасність оплати контрагентами прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, а доводи відповідача не містять обставин непереборної сили, суд апеляційної інстанції відхиляє як такі, що у встановленому порядку недоведені та спростовуються встановленими обставинами. 

Враховуючи зазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду доходить висновку, що рішення Господарського суду Кіровоградської області від 11.11.2019 у справі № 912/2553/19 в частині вирішення питання щодо зменшення нарахованої позивачем до стягнення пені ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду та не можуть бути підставою для його скасування або зміни.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка проявляється в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За загальним правилом обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. 
Зазначена норма Конституції України міститься і у статті 74 ГПК України.
Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні. Оскаржуване рішення суду першої інстанції таким вимогам закону відповідає.
Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.
Вказані вимоги судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення були дотримані.  
Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 11.11.2019 у справі № 912/2553/19 в оскаржуваній апелянтом частині ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України.
За викладеного вище, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" необґрунтованими, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення Господарського суду Кіровоградської області у даній справі відсутні.
Також з огляду на встановлені обставини справи, наведені положення законодавства, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", наведені в обгрунтування вимог апеляційної скарги.

10. Судові витрати.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Керуючись статтями 269, 275-279 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -
          
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 11.11.2019 у справі № 912/2553/19 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 11.11.2019 у справі № 912/2553/19 залишити без змін.
Витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги віднести на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий суддя                                                                      Л.А. Коваль

Суддя                                                                                           В.Ф. Мороз

            Суддя                                                                                 А.Є. Чередко