Номер провадження: 22-ц/813/4324/20 
Номер справи місцевого суду: 520/14578/19
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О. І.
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: 
Головуючого: Цюри Т.В.,
Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,
За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2019 року про залишення без задоволення заяви про видачу дубліката виконавчого листа по цивільній справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про видачу дубліката виконавчого листа

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») звернулося до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2019 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про видачу дубліката виконавчого листа залишено без задоволення.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» подало до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про видачу дублікату виконавчого листа.
На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від сторін не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судове засідання, призначене на 19.02.2020 року,  сторони не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином.
10.02.2020 року від ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» до суду надійшло клопотання, в якому заявник просить провести судове засідання по справі без участі представника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», а заяву про видачу дублікату виконавчого листа - задовольнити. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).   Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.
Залишаючи без задоволення заяву ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про видачу дубліката виконавчого листа, районний суд виходив з того, що ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не надало доказів втрати виконавчого листа та не визначився зі строками та суб`єктом їх втрати. Окрім того, заявником не ставилось питання про поновлення строку для пред`явлення цих листів до виконання та не зазначено причин порушення строків.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.
Відповідно до п.17.4 Перехідних Положень ЦПК України суб`єктами права на звернення із заявою до суду про видачу дубліката виконавчого листа або судового наказу можуть бути: стягувач, Згідно частини 1статті 433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
Відповідно до п.17.4 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.
Положеннями ЦПК України передбачена можливість видачі по справі лише одного виконавчого листа та його дублікат може бути виданий судом лише у випадку втрати оригіналу, під час розгляду заяви про видачу дубліката виконавчого листа вирішальним є встановлення обставин втрати оригіналу виконавчого листа.
Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу і має силу первісного акта, в даному випадку виконавчого листа. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Підставою для видачі дублікату є заява стягувача або подання державного виконавця, в залежності від того, хто втратив оригінал виконавчого документа. При цьому, заявник має повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено.
При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа або судового наказу у зв`язку з його втратою заявники повинні подати докази, а суди мають обов`язково перевірити, чи не було виконано втрачені судові рішення, судові накази, чи не втратили вони законної сили; перевірити чи отримував стягувач оригінали виконавчих листів, та, якщо так, то коли, ким, на якій правовій підставі і за яких обставин; чи пред`являв стягувач виконавчий лист до виконання; обставин втрати виконавчого документа, коли було виявлено втрату оригіналу виконавчого листа і якими доказами це підтверджується.
Під час розгляду заяви про видачу дублікату виконавчого документа суд зобов`язаний з`ясувати, чи є чинним рішення суду та чи не було скасовано, чи виконано рішення повністю або частково, чи не призведе видача дубліката виконавчого документа до отримання стягувачем неналежного; також суд має встановити, за яких обставин та ким втрачено виконавчий документ. Якщо виконавчий документ був втрачений при пересилці, до заяви про видачу дублікату втраченого виконавчого документу повинно бути додано довідки органів зв`язку або державного виконавця.
До того ж дублікат виконавчого документа може бути виданий, якщо зацікавлена особа звернулась до суду із заявою про це до закінчення строку встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. У разі якщо такий строк закінчився, зацікавлена особа яка звертається до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого документа може одночасно ставити питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання.
Так, судовим розглядом справи встановлено, що заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29.10.2009 року задоволені позовні вимоги Акціонерного комерційного банку «Правекс - Банк» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнуто з відповідачів в солідарному порядку на користь банку стягнуто 468 412,10 грн. - заборгованість за кредитним договором №3296-025\06Р від 22.12.2006 року та судові витрати. Рішення суду набрало законної сили. 
31 травня 2017 року ПАТ КБ «Правекс - Банк» і ТОВ «ФК» Довіра та Гарантія» уклали договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за договором №3296-025\06Р від 22.12.2006 року. 
На обґрунтування своїх вимог товариство посилалось на ухвалу Київського райсуду м. Одеси від 11.07.2019 року про заміну стягувача по справі № 2-2870/2009 з ПАТ КБ «Правекс-банк» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».
Звертаючись до районного суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа, заявник стверджував, що у результаті сканування виконавчих листів по справі № 2-2870/2009, з метою їх подальшого направлення на примусове виконання до відділу державної виконавчої служби, вони були пошкоджені копіювальним апаратом (принтером), а саме розірвані та пошматовані, у зв`язку із чим, зазначені виконавчі документи є у непридатному для подальшого використання стані, про що було складено Акт про втрату документу.
У доводах апеляційної скарги, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги вищевказаний Акт про втрату документу, який на думку апелянта, підтверджує втрату оригіналу виконавчого листа.
Разом з тим, апеляційний суд вважає вказані доводи апелянта необґрунтованими, з огляду на таке.
Згідно із ч. 1 ст. 95 ЦПК України зазначено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Відповідно до ч. 2 ст. 95 ЦПК України зазначено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Аналіз цієї норми вказує на її імперативність, тобто вона не потребує додаткового тлумачення, але має в свою чергу відсилочний характер, оскільки порядок завіряння копій документів закріплений п. 5.27 ДСТУ 4163-2003, в якому чітко зазначається порядок засвідчення копій документів.
Однак, в матеріалах справи не міститься жодного оригіналу письмового доказу на який посилається Заявник, а також не міститься жодного письмового доказу, який засвідчений належний чином відповідно до вимог ч. 2 ст. 95 ЦПК України.
Так, ретельно дослідивши матеріали справи, апеляційний суд зазначає, що Акт про втрату документу, на який посилається заявник, від 12.08.2019 року (а.с. 6), не може слугувати достатнім доказом підтвердження втрати виконавчого листа по справі №№ 2-2870/2009, оскільки вказаний Акт, у порушення вищевказаних вимог, а саме ч. 2 ст. 95 ЦПК України, належним чином не засвідчений. 
Не заслуговують на увагу суду і посилання апелянта на те, що товариство не направляло заяву про поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів, оскільки на день звернення до суду такий строк ще не настав, з підстав того, що заяву про видачу дублікату виконавчого листа було подано до суду 06.09.2019 року, а дата відкриття за АСВП - 12.10.2016 року, тобто кінцевим строком пред`явлення виконавчого листа є дата - 12.10.2019 року. 
Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що згідно зі ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент виконання рішення) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом року.
Строки, зазначені в цій статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили.
У відповідності до ст. 23 даного Закону, строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.
У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.
Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.
Таким чином, враховуючи вищезазначені приписи законодавства у сфері здійснення виконавчого провадження щодо виконання судових рішень, слідує, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення, строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, при чому в даному випадку, в силу приписів ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент виконання рішення), останній встановлюється тривалістю один рік.
Таким чином, строк пред`явлення виконавчого документу до виконання через органи Державної виконавчої служби відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», яка діяла на час виникнення спірних відносин встановлювався один рік, а не три роки, як помилково стверджує апелянт у доводах апеляційної скарги. 
Окрім того, при розгляді даної категорії справ суд повинен з`ясувати причини, саме за яких стягувач пропустив строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність. При цьому необхідно враховувати, що поважними є причини, пов`язані саме з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для сторони на вчинення певних дій.
З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду, що вимагаючи видати дублікати виконавчих листів для примусового виконання рішення суду від 29.10.2009 року, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не надало належних доказів втрати виконавчих листів та не визначилося із строками їх втрати. 
Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги є аналогічними заяві про видачу дубліката виконавчого листа, які досліджувались судом першої інстанції, який правомірно визнав ці підстави неповажними та колегія суддів погоджується з таким висновком суду.
Із матеріалів апеляційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41. 
Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» - залишити без задоволення. 
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2019 року про залишення без задоволення заяви про видачу дублікатів виконавчих листів по цивільній справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про видачу дублікатів виконавчих листів - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 24.02.2020 року.

Головуючий                                                                Т.В. Цюра

Судді:                                                                 Л.А. Гірняк

                                                                С.М. Сегеда