Постанова
Іменем України                                              
 
29 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 463/1568/17
провадження № 61-5901св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач), 
Яремка В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 
16 травня 2018 року у складі судді Гирич С. В. та постанову Львівського апеляційного суду від 07 лютого 2019 року у складі колегії суддів: 
Приколоти Т. І., Мікуш Ю. Р., Савуляка Р. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У березні 2017 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Львові про визнання дій незаконними.
 
На обгрунтування позовних вимог зазначала, що вона є пенсіонеркою, отримує пенсію за віком з доплатами як інвалід війни, а також щомісячну страхову виплату, як інвалід ІІ групи за професійним захворюванням.
 
До вересня 2015 року розмір пенсії, виплачуваної Пенсійним фондом України становив 2 419,96 грн, а щомісячна страхова виплата, що виплачувалася Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України - 3 013,82 грн. Надалі відбувалося поступове зростання пенсії за віком, зокрема у вересні 2015 року - на 318,00 грн, у травні 2016 року - на 142,00 грн, тобто до 2 881,50 грн. У такому розмірі пенсія утримувалася до вересня 2016 року, у зазначений проміжок часу зростання страхової виплати не відбувалося, збільшилася лише сума її індексації, зокрема у вересні 2015 року вона зросла з 662,00 грн до 749,00 грн. З вересня 2015 року по січень 2016 року розмір страхової виплати збільшився на 89,00 грн та становив 3 109,07 грн.
 
У березні 2016 року відповідач провів перерахунок нарахованої суми індексації з урахуванням зростання пенсійних виплат, та зобов`язав позивача повернути помилково нараховану суму індексації за період з вересня 2015 року по січень 2016 року у розмірі 1 621,68 грн, посилаючись на те, що сума індексації з вересня 2015 року мала становити не 749,00 грн, а - 430,00 грн,з травня 2016 року не 
430 грн, а - 303,00 грн.
 
Посилаючись на те, що зазначені дії відповідача суперечать Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, і призвели до зменшення їй страхової виплати на 356,00 грн порівняно з 2015 роком, позивач просила визнати незаконним застосування відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Львові підпункту 4 пункту 5 замість пункту 10 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078; зобов`язати відповідача провести їй перерахунок індексації відповідно до пункту 10 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, ураховуючи з жовтня 
2015 року пункт 27 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з 16 листопада 2016 року - підпункт 9 пункту 10 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078; визнати незаконним рішення відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Львові про перерахунок проведеної індексації за період вересень 2015 - січень 2016 року, та відшкодувати заборгованість по її виплаті, що станом на січень 2017 року становить 8 057,00 грн, з індексацією її на день виплати. 
 
Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 29 січня 2018 року у порядку статті 51 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) замінено відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Львові на належного відповідача - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 16 травня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
 
Визнано протиправними дії Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у частині проведення перерахунку індексації щомісячної страхової виплати ОСОБА_1 з включенням до неї підвищення розміру пенсії.
 
Зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області здійснити перерахунок, та виплатити  ОСОБА_1 різницю індексації щомісячної страхової виплати за період з вересня 2015 року, без включення до цих виплат підвищення розміру пенсії.
 
Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області не мало правових підстав для перерахунку позивачу розміру соціальної допомоги та визначення її розміру з урахуванням підвищення доходу, з тих підстав, що з 
01 січня 2015 року відбулося підвищення розмірів мінімальної заробітної плати та пенсії, оскільки згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року у справі № 1-6/2018 за конституційними поданнями 48 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців тринадцятого, чотирнадцятого пункту 32 розділу I Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» та Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (справа про оподаткування пенсій і щомісячного довічного грошового утримання) пенсія - це не дохід, а один із видів соціальних виплат у розумінні статті 46 Конституції України. Зважаючи на те, що відповідач безпідставно зменшив індексацію страхових виплат на суму підвищення грошового доходу, вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача у частині проведення перерахунку індексації щомісячної страхової виплати з включенням до неї підвищення розміру пенсії є обгрунтованими, а тому наявні підстави для зобов`язання відповідача здійснити  ОСОБА_1 перерахунок, та виплатити різницю індексації щомісячної страхової виплати за період з вересня 2015 року, без включення до цих виплат підвищення розміру пенсії.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Львівського апеляційного суду від 07 лютого 2019 року апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області залишено без задоволення, рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 травня 2018 року залишено без змін.
 
Судове рішення апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального права, рішення суду є законним та обгрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.
 
Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи
 
У березні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області, у якій заявник просив скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 травня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду 
від 07 лютого 2019 року, і закрити провадження у справі, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга обгрунтована посиланнями на те, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Частинами першою, другою статті четвертої Закону України 
від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 1105-XIV) визначено, що Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом, тобто Фонд соціального страхування України та його робочі органи наділені владними управлінськими функціями, а тому справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності Фонду соціального страхування України чи його робочих органів щодо виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, підвідомчі адміністративним судам.
 
У травні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу, який не може бути не урахований при вирішенні касаційної скарги по суті, за відсутності доказів направлення його копії іншим учасникам справи.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 01 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі.
 
Ухвалою Верховного Суду від 30 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.
 
Ухвалою Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року справу передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
 
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року справу повернуто на розгляд колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Фактичні обставин справи, встановлені судами
 
Судами попередніх інстанцій установлено, що позивач перебувала на обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Львові 
з 09 грудня 2014 року, та з 01 серпня 2018 року перебуває на обліку в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області, як особа щодо якої встановлено стійку втрату професійної працездатності 80 процентів та ІІ групу інвалідності безстроково.
 
Розмір щомісячної страхової виплати позивачу з 01 березня 2014 року становить 2 353,31 грн, також позивачці нараховувалася індексація: у вересні 2015 року - 742,65 грн, у жовтні 2015 року - 742,65 грн, у листопаді 2015 року - 749,65 грн, у грудні 2015 року - 749,65 гр, у січні 2016 року - 777,58 грн.
 
Згідно з повідомленням відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Львові з вересня 2015 року позивачу було підвищено пенсію на 318,75 грн. Тому вересень 2015 року вважається базовим місяцем для проведення подальшої індексації страхових виплат та у зв`язку з тим, що підвищення пенсії менше, ніж розмір індексації на 430,90 грн (749,65 грн - 
318,75 грн), з вересня 2015 року позивачу нараховувалася фіксована сума індексації у розмірі 430,90 грн. Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Львові здійснено перерахунок індексації проведеної 
у вересні 2015 року - січні 2016 року та утримано зайво виплачені ОСОБА_1 кошти - по 318,75 грн у місяць, за період з вересня по грудень та 346,68 грн за січень, у загальному розмірі 1 621,68 грн. 
 
Вказаний перерахунок мотивований положеннями підпункту 4 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, відповідно до якого якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
 
Позиція Верховного суду та нормативно-правове обгрунтування
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язано з процесуальним законодавством.
 
Реалізуючи дискрецію при визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України, установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
 
Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
 
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
 
Преамбулою Закону № 1105-XIV передбачено, що цей Закон відповідно до Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я.
 
Згідно зі частинами першою, другою статті 4 Закону № 1105-XIV Фонд є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом. Фонд є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням.
 
Одними із принципів соціального страхування, відповідно до приписів пункту 3 частини першої статті 3 вказаного Закону, зокрема, є законодавчо визначені умови і порядок здійснення соціального страхування та державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх прав.
 
Пунктами 6, 7 статті 6 Закону № 1105-XIV рішення правління Фонду, прийняте в межах його компетенції, є обов`язковим для виконання, у тому числі всіма страхувальниками та застрахованими особами, яких воно стосується. Рішення правління Фонду оформляється постановою, відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».
 
Відповідно до статті 8 Закону № 1105-XIV виконавча дирекція Фонду є постійно діючим виконавчим органом правління Фонду, є підзвітною правлінню Фонду та провадить діяльність від імені Фонду в межах та в порядку, визначених статутом Фонду та положенням про виконавчу дирекцію Фонду, що затверджується його правлінням, організовує та забезпечує виконання рішень правління Фонду. Робочими органами виконавчої дирекції Фонду є її управління в АвтономнійРеспубліціКрим, областях, містах Києві та Севастополі, відділення в районах і містах обласного значення. Робочі органи виконавчої дирекції Фонду є юридичними особами, мають самостійні кошториси, печатки із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням. Робочі органи виконавчої дирекції Фонду провадять свою діяльність від імені виконавчої дирекції Фонду в межах та в порядку, визначених цим Законом, статутом Фонду, типовим положенням про робочі органи виконавчої дирекції Фонду, що затверджується його правлінням, та положенням, затвердженим директором виконавчої дирекції Фонду.
 
Згідно зі статтею 9 Закону № 1105-XIV основними завданнями Фонду та його робочих органів, зокрема, є реалізація державної політики у сферах соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, медичного страхування; надання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг відповідно до цього Закону. 
 
Тобто Фонд є суб`єктом владних повноважень, наділений владними управлінськими функціями.
 
Саме такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 405/5366/17 (провадження 
№ 11-876апп18) та постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 360/1438/16 (провадження № 11-350апп18).
 
Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій не звернули увагу, що у спірних правовідносинах Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області є суб`єктом владних повноважень, наділеним владними управлінськими функціями, а спір має ознаки публічно-правових відносин, отже підлягає розгляду за правилами КАС України. 
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
 
Ураховуючи наведене, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України та частини першої статті 414 цього Кодексу.
 
Згідно з положеннями частини першої статті 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.
 
Керуючись статями 255, 256, 400, 402, 409, 414, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області задовольнити.
 
Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 травня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 07 лютого 2019 року скасувати.
 
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області про визнання дій незаконними закрити.
 
Повідомити  ОСОБА_1 , що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції адміністративних судів.
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                               О. В. Ступак
Судді:                                                                                    І. Ю. Гулейков
С. О. Погрібний
                                                                                     Г. І. Усик 
                                                                                     В. В. Яремко