ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

14 січня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 310/4125/19(2-а/310/101/19)	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,     
за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні  в місті Дніпро апеляційну скаргу Командира катеру Морської охорони BG114, Маріупольського загону морської піхоти ОСОБА_5  
на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17.10.2019 року, (суддя суду першої інстанції Білоусова О.М.), прийняте у м. Бердянськ у відкритому судовому засіданні, в адміністративній справі №310/4125/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Командира катеру Морської охорони BG114, Маріупольського загону морської піхоти ОСОБА_5 про визнання протиправними та  скасування постанов,- 
в с т а н о в и в :
           06.06.2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулись до суду з адміністративним позовом, в якому просили: постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення Командира катера морської охорони BG114 Маріупольського загону морської охорони старшого мічмана ОСОБА_5 за №125784 від 24.05.2019 року відносно ОСОБА_1 , за №125789 від 24.05.2019 року відносно ОСОБА_4 , за №125791 від 24.05.2019 року відносно ОСОБА_3 , за №125787 від 24.05.2019 року відносно ОСОБА_2 про притягнення вказаних осіб до адміністративної відповідальності за ст. 202 КУпАП та накладення на них адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 119 грн. визнати протиправними  та скасувати. 
          Адміністративний позов обґрунтований тим, що в діях позивачів відсутній склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 202 КУпАП, оскільки під час адміністративного затримання в якості документів, що посвідчує особу позивачами було пред`явлено посвідчення рибалок, а також посвідчення на право керування маломірним судном. Крім того, на думку позивачів, адміністративне затримання було проведено незаконно, зухвало, із погрозами застосувати зброю та з обмеженням права позивачів надати пояснення.  
          Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17.10.2019 року адміністративний позов задоволено: постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення Командира катера морської охорони BG114 Маріупольського загону морської охорони старшого мічмана ОСОБА_5 за №125784 від 24.05.2019 року відносно ОСОБА_1 , за №125789 від 24.05.2019 року відносно ОСОБА_4 , за №125791 від 24.05.2019 року відносно ОСОБА_3 , за №125787 від 24.05.2019 року відносно ОСОБА_2 про притягнення вказаних осіб до адміністративної відповідальності за ст. 202 КУпАП та накладення на них адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 119 грн. визнано протиправними  та скасовано. 
          Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.
          Апеляційна скарга обґрунтована тим, що адміністративний позов у даній справі подано із порушенням строку звернення до суду в справі про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення. Також, відповідач зазначає, що постанови про притягнення позивачів до адміністративної відповідальності є законними та обґрунтованими, оскільки в діях позивачів наявний склад адміністративного правопорушення, а обставини щодо правопорушення були належним чином встановлені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. На час виявлення адміністративного правопорушення у позивачів, які пересувались на маломірному судні у внутрішніх водах України акваторії Азовського моря в межах контрольованого прикордонного району не мали при собі будь-яких документів, що посвідчують особу, відповідальність за такі дії передбачена ст. 202 КУпАП.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального  та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню виходячи із наступного.
          Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 11 травня 2019 року старшим команди ВОВД «Дозор-М» мічманом ОСОБА_6  керуючись ст. 254-256 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 було складено протоколи про адміністративні правопорушення серії РУМО № 125789, 125791, 125787,125784.
          У відповідності до означених протоколів, позивачі вчинили адміністративне правопорушення, передбачене ст. 202 КУпАП, а саме: 10.05.2019 року о 20 год. 30 хв. МКАМО «BG-41» були виявлені позивачі в точці 36 град. 54.3 східної довготи, 46 град. 48.7 північної широти, які пересувались на маломірному судні в Азовському морі, в межах контрольованого прикордонного району  без документів, що посвідчують особу, чим порушили вимоги п. 7 положення про прикордонний режим, затвердженого постановою КМУ від 27.07.1998 року №1447. 
          Відповідно до протоколу затримання судна - порушника прикордонного режиму від 10.05.2019 року, о 20 годині 30 хвилин 10.05.2019 року у районі точці 36 град. 54.3 східної довготи, 46 град. 48.7 північної широти затримано та проведено огляд судна ЯЗП-5679 через такі причини: капітан судна, ОСОБА_4 , не пред`явив необхідних документів на судно і вантаж, судно не підкорялось вимогам представників Державної прикордонної служби України. Капітан судна від підпису протоколу відмовився.
           24 травня 2019 року було здійснено розгляд матеріалів справ про адміністративне правопорушення відносно позивачів Командиром катеру морської охорони старшим мічманом ОСОБА_5. За наслідками розгляду справи, відповідачем прийнято постанови про накладення адміністративного стягнення  за №125784 від 24.05.2019 року відносно ОСОБА_1 , за №125789 від 24.05.2019 року відносно ОСОБА_4 , за №125791 від 24.05.2019 року відносно ОСОБА_3 , за №125787 від 24.05.2019 року відносно ОСОБА_2 про притягнення вказаних осіб до адміністративної відповідальності за ст. 202 КУпАП та накладення на них адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 119 грн..
          Не погодившись з постановами про накладення адміністративного стягнення позивачі звернулись до суду з позовом про їх оскарження.
          Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем безпідставно прийнято постанови про притягнення позивачів до адміністративної відповідальності за ст. 202 КУпАП, оскільки в діях останніх відсутній склад адміністративного правопорушення. Також, суд виходив з того, що відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, на підтвердження факту правопорушення, описаного в оскаржуваних постановах.
          Суд апеляційної інстанції при розгляді даної справи виходить із наступного.
          У відповідності до ст. 202 КУпАП, порушення прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду - виїзду  - тягне за собою накладення штрафу на громадян від семи до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а на посадових осіб - від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
          У відповідності до змісту ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
          У відповідності до ч. 1 ст. 291 КУпАП, постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого  статтею 26  цього Кодексу, постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого в автоматичному режимі, про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису), а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.
          Згідно приписів ч. 2 ст. 286 КАС України,   позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Згідно з частиною першою  статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України  суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Частиною другою вказаної статті визначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
За приписами  статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV  суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року (ратифіковано Україною 17 липня 1997 року) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Таким чином, особі гарантується право на звернення до суду. Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.08.2006 (справа «Каменівська проти України»), «право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду ..., не є абсолютним; воно може бути обмеженим ... Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані...».
Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Стаббігс на інші проти Великобританії", "Девеер проти Бельгії").
Отже, законодавцем встановленими строками обмежено звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Такі строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, вони покликані забезпечити юридичну визначеність у публічно-правових відносинах.  Після завершення зазначених строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
          Як видно з матеріалів справи, позивачі оскаржують постанови у справах про адміністративні правопорушення, які прийняті Командиром катеру морської охорони старшим мічманом ОСОБА_5 .. 24.05.2019 року.
          Суд апеляційної інстанції зазначає, що в силу приписів ст. 289 КУпАП десятиденний строк на оскарження постанов у справах про адміністративне правопорушення, прийнятих у відношенні позивачів, розпочав свій відлік з моменту прийняття останніх, а саме з 24.05.2019 року.
          У відповідності до приписів ст. 120 КАС України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Останнім днем строку, який закінчується вказівкою на певний день, вважається цей день.
З урахуванням дати прийняття оскаржуваних  постанов та приписів чинного законодавства, строк на оскарження постанов у справах про адміністративне правопорушення, прийнятих у відношенні позивачів, закінчився 04.06.2019 року. 
Між тим, як видно з матеріалів справи позивачі звернулись з адміністративним позовом лише 06.06.2019 року, тобто після закінчення строку на оскарження постанов, при цьому позивачами не подано до суду клопотання про поновлення строку із зазначенням поважних підстав пропуску строку. 
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно ч. 1 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
У відповідності до ч. 3 ст. 123 КАС України,  якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Отже, оскільки позивачами порушено строк звернення до суду з адміністративним позовом у даній справі та при цьому не заявлено клопотання про поновлення строку, а факт пропуску строку звернення до суду судом встановлено під час розгляду справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про оскарження постанов у справах про адміністративні правопорушення підлягає залишенню без розгляду в силу приписів ст. 123 КАС України.
          У відповідності до ч. 1 ст. 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238,  240  цього Кодексу.
          Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд залишає адміністративний позов без розгляду з підстав, визначених частинами  третьою  та  четвертою  статті 123 цього Кодексу.
          Відповідно до ч. 4 ст. 240 КАС України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.
          З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу відповідача задовольнити частково, скасувати рішення суду першої інстанції та адміністративний позов залишити без розгляду.
          Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 312, ст. 319, ст. 321, ст. 325 КАС України, суд,-
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Командира катеру Морської охорони BG114, Маріупольського загону морської піхоти ОСОБА_5  - задовольнити частково.
Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 жовтня 2019 року в адміністративній справі №310/4125/19 (2а/310/101/19) - скасувати.
Адміністративний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Командира катеру Морської охорони BG114, Маріупольського загону морської піхоти ОСОБА_5   про визнання протиправними та  скасування постанов залишити без розгляду.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає у відповідності до ч. 2 ст. 272 КАС України. 

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай