УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 669/620/19
Провадження № 22-ц/4820/94/20
Категорія: 27

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 січня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Корніюк А.П. (суддя – доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.
секретар судового засідання Садік Н.Д.
за участю представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Москалюк С.А.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 669/620/19 за апеляційною скаргою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Білогірського районного суду від 27 вересня 2019 року (суддя Бараболя Н.С.) у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Заслухавши доповідача, пояснення представника учасника справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вказувало, що ОСОБА_2 16.11.2006 року підписав заяву б/н, згідно якої отримав кредит у розмірі 11100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом в заяві. Позивач вказує, що свої зобов`язання за цим Договором виконав в повному обсязі, надавши позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на договірних умовах в межах встановленого кредитного ліміту. Банк вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, а його правонаступником є ОСОБА_1 , оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. 21.02.2019 року позивач отримав відповідь Білогірської державної нотаріальної контори, в якій значилось, що спадкоємці померлого ОСОБА_2 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Позивач вважає, що відповідачка прийняла спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого ОСОБА_2 , а тому Банк просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 5544,61 грн. за кредитним договором №б/н від 16.11.2006 року.
Рішенням Білогірського районного суду від 27 вересня 2019 року в задоволені позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено.
Не погоджуючись із цим рішенням суду АТ КБ «ПРИВАТБАНК» оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні позову, оскільки спадкоємці зобов`язанні повернути кредитору борги спадкодавця, які вчинені ним за життя у межах вартості майна, отриманого у спадщину, а вимоги кредитора підлягають задоволенню лише шляхом накладення стягнення на спадкове майно, яке передано спадкоємцям у натурі. Апелянт вказує, що ОСОБА_1 не зверталася до нотаріальної контори з заявою про відмову від спадщини, а тому є такою, що прийняла спадщину, до складу якої входять, в тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника ОСОБА_2 . Крім того, Банк вказує, що судом першої інстанції не було встановлено, яке саме спадкове майно залишилося після смерті померлого позичальника, його вартість та чи покриває вартість спадкового майна розмір заборгованості спадкодавця, справи з нотаріальної контори не витребовував. Зважаючи на викладене, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить суд скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Представник позивача ОСОБА_3 підтримала апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.
Відповідачка ОСОБА_1 до суду не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.
Колегія суддів, заслухавши представника позивача та суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
Згідно з ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення вказаним вимогам відповідає не в повній мірі.
Суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка ОСОБА_1 спадщину після померлого ОСОБА_2 не приймала, а отже не є правонаступником у зобов`язаннях, які виникли за життя останнього. Враховуючи наведене суд першої інстанції відмовив за безпідставністю позовних вимог.
Проте, колегія суддів не погоджується із мотивувальною частиною оскаржуваного судового рішення, виходячи із наступного.
Встановлено, що 16.11.2006 року ОСОБА_2 , підписавши заяву №б/н в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (після зміни назви - АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), отримав кредит у розмірі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та підтвердив свою згоду на те, що заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг (а.с. 10-43).
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №57588417 від 17.09.2019 року (а.с.76).
При поданні позову Банк зазначав, що у зв`язку із неналежним виконанням позичальником кредитних зобов`язань станом на дату смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року заборгованість позичальника за кредитним договором №б/н від 16.11.2006 року становить 5544,61 грн. 
21 грудня 2018 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» направило на адресу Білогірської державної нотаріальної контори претензію кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України з повідомленням Банку, чи заводилась спадкова справа після померлого ОСОБА_2 та з повідомленням спадкоємців про існування заборгованості в сумі 5604,14 грн. і включення кредиторської вимоги Банку в спадкову масу (а.с. 48, 48 зворот).
Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України (в редакції на дату укладення кредитного договору) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
За змістом ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права й обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком прав і обов`язків, зазначених у статті 1219 ЦК України (статті 1218,1231 цього Кодексу).
За правилом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Положеннями ч. 2 ст. 1220 ЦК України встановлено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї.
Як вбачається із матеріалів справи, з копії паспортів - відповідачка ОСОБА_1 є дружиною боржника ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.44 зворот, 45, 45 зворот, 46).
Згідно відомостей про місце реєстрації, що міститься в копіях паспортів померлого ОСОБА_2 і відповідачки та довідці виконкому Білогірської селищної ради за №603 від 13.06.2019 року ОСОБА_1 зареєстрована по АДРЕСА_1 , що також було зареєстрованим місцем проживання боржника ОСОБА_2 (а.с. 44, 45 зворот, 65).
Відповідно до листів Білогірської держнотконтори від 21.02.2019 року та від 18.09.2019 року (а.с.49, 75) спадкоємці із заявою про прийняття чи про відмову від спадщини до майна померлого ОСОБА_2 не зверталися.
З огляду на вищенаведене судова колегія вважає, що відповідачка ОСОБА_1 в силу положень ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . 
Разом з тим, згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін та згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.
На виконання вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України апеляційним судом було роз`яснено представнику позивача право на вчинення процесуальних дій, а саме: заявлення клопотань в межах розгляду справи.
Представник апелянта скористався зазначеним правом, однак в наступному судовому засіданні заявив, що відсутні докази наявності будь – якого спадкового майна, що належало спадкодавцю ОСОБА_2 . 
Відтак, суд вважає, що позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не підлягає до задоволення з підстав недоведеності. 
Разом з тим, доводи апеляційної скарги про те, що судом не встановлено, яке саме спадкове майно (рухоме чи нерухоме) залишилося після смерті позичальника, його вартість та чи покриває вартість спадкового майна розмір заборгованості спадкодавця; не витребувано судом спадкової справи з нотконтори; не проведено судом дій, які б могли полегшити розгляд справи щодо витребування відомостей про наявність рухомого чи нерухомого майна спадкодавця є такими, що не заслуговують на уваги. 
Так, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права
Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Таким чином, диспозитивність цивільного судочинства унеможливлює витребування доказів за ініціативою суду, а позивач своїми правами щодо предмета спору, в тому числі щодо витребування доказів в суді першої інстанції не скористався.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» самостійно не має можливості встановити саме наявність рухомого чи нерухомого майна, що належало спадкодавцю суперечать положенням ч. 1 ст. 32 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», адже інформація про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, що міститься у Державному реєстрі прав, є відкритою, загальнодоступною та платною, крім випадків, передбачених цим Законом.
З огляду на вищенаведене, судова колегія вважає, що оскаржуване судове рішення підлягає зміні із викладенням мотивувальної частини в редакції даної постанови.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.
Заочне рішення Білогірського районного суду від 27 вересня 2019 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції даної постанови.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 30 січня 2020 року.

Судді                                                                А.П. Корніюк

                                                       І.В. П`єнта

                                                       О.І. Талалай