ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 753/10449/19          Суддя (судді) суду 1-ї інстанції: 
          Мицик Ю.С.

ПОСТАНОВА
Іменем України

18 лютого 2020 року          м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді          Сорочка Є.О.,
суддів           Ганечко О.М., 
          Федотова І.В.,
за участю секретаря с/з           Грисюк Г.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 15 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 3 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в місті Києві лейтенанта поліції Мостєпан Ірини Олегівни про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: 
- визнати дії інспектора роти № 3 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в місті Києві лейтенанта поліції Мостєпан І.О. щодо складання постанови серії ЕАВ № 1157834 від 18.05.2019 про адміністративне правопорушення про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн за порушення частини першої статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) незаконними;
- визнати постанову  серії ЕАВ № 1157834 від 18.05.2019 про адміністративне правопорушення протиправною та скасувати її, а провадження по справі закрити.
Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 15 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувані дії та постанова є протиправними.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП у виді штрафу у розмірі 255 грн, що підтверджується постановою серії ЕАВ № 1157834 від 18.05.2019.
Згідно вказаної постанови, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Mazda C-X5» д.н.з. НОМЕР_1 в м. Києві, по вул. Богомольця, 4 здійснив невимушену стоянку в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено», чим порушив п. 8.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР) та скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 122 КУпАП.
Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з позовом. 
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що відповідачем дії позивача вірно кваліфіковані як порушення п.3.34 розділу 33 ПДР, відповідальність за що передбачена частиною першою статті 122 КУпАП. Суд вказав, що відповідач при прийнятті рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, належним чином оцінив обставини справи, розглянув справу про адміністративне правопорушення у порядку, що визначений КУпАП, прийняв рішення, яке відповідає вимогам Закону
Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого. 
Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення, зокрема, вимог дорожніх знаків, правил зупинки, стоянки.
Відповідно до частини першої статті 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.
Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: <…> правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, <…> частини перша, друга і третя статті 122 <…>.
Таким чином, працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення ПДР (стаття 122 КУпАП) на місці вчинення такого правопорушення.
При цьому, положення КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення та на які посилається позивач (зокрема статей 268), на спірні правовідносини не розповсюджуються, оскільки у даному випадку КУпАП передбачає спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.
У подібних правовідносинах таку ж позицію висловив Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року по справі №607/5933/16-а.
Частиною першою статті 122 КУпАП передбачено відповідальність у вигляді штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за порушення зокрема, вимог дорожніх знаків, правил зупинки, стоянки.
Так, знак 3.34 "Зупинку заборонено" забороняє зупинку і стоянку транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).
Відповідно до пункту 1.10 ПДР зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).
Як зазначалося, в оскаржуваній постанові вказано, що позивач керуючи автомобілем марки «Mazda C-X5» д.н.з. НОМЕР_1 здійснив стоянку в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено» у м. Києві, по вул. Богомольця, 4. При цьому, місцем розгляду справи визначено м. Київ, вул. Пилипа Орлика, 10.
Водночас, як вбачається з наданого відповідачем відеозапису, стоянка автомобіля марки «Mazda C-X5» д.н.з. НОМЕР_1 зафіксована за адресою м. Київ, вул. Пилипа Орлика, 10, а розгляд справи здійснювався за адресою м. Київ, по вул. Богомольця, 4. Відповідну інформацію відповідач вказує також і у відзиві на позов. Тобто відповідачем допущено помилку при замовленні адрес у пунктах 2 та 6 оскаржуваної постанови.
На переконання колегії суддів, наведена помилка не є такою, що свідчить про протиправність притягнення позивача до адміністративної відповідальності чи такою, що свідчить про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення.
Так, з наданих відповідачем відеозаписів (а.с. 43) та фотоматеріалів (а.с. 46) вбачається, що транспортний засіб, керування яким здійснював позивач, був припаркований у зоні дії дорожнього знаку 3.34 "Зупинку заборонено" по вул. Пилипа Орлика, 10. У момент того, як працівник поліції підходив до транспортного засобу позивача, останній розпочав рух, у зв`язку із чим відповідачем було його зупинено за адресою вул. Богомольця, 4, де, як зазначалося, і здійснювався розгляд справи про адміністративне правопорушення.
Колегія суддів відхиляє доводи та надані позивачем докази того, що на вул. Богомольця в напрямку руху до вул. Шовковичної відсутні заборонні знаки, позаяк правопорушення мало місце саме по вул. Пилипа Орлика, 10, а за адресою вул. Богомольця, 4 здійснювався лише розгляд справи.
Доводи позивача про те, що оскаржувану постанову винесено не за місцем вчинення правопорушення, колегія суддів також відхиляє, оскільки, як зазначалося, це спричинено діями самого позивача, який, не зважаючи на інспектора поліції, що наближався до автомобіля, розпочав рух. 
Колегія суддів також звертає увагу на те, що позивач у своїй скарзі не спростовує факту вчинення ним спірного порушення, а вказує фактично лише на те, що такого порушення за адресою вул. Богомольця, 4 у м. Києві ним не вчинялося, ґрунтуючись таким чином лише на допущеній відповідачем помилці з невірного зазначення адреси, що, як зазначалося судом, не є свідченням неправомірності притягнення позивача до відповідальності.
Беручи до уваги викладені обставини, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про доведеність факту порушення позивачем вимог дорожнього знаку 3.34 "Зупинку заборонено" і, як наслідок, правомірність притягнення останнього до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 34, 243, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м.Києва від 15 жовтня 2019 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя          Є.О. Сорочко

Суддя          О.М. Ганечко

Суддя          І.В. Федотов