П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

11 лютого 2020 року                                                                      місто Київ
 
справа № 369/16531/18                                    
апеляційне провадження № 22-ц/824/877/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого Головачова Я.В.,
суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,
за участю секретаря судового засідання Коцюрби Л.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області у складі судді Дубас Т.В. від 3 грудня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність старшого державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Пацуріної Оксани Василівни, заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Державна казначейська служба України,  
 
в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою на дії та бездіяльність старшого державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Пацуріної О.В., посилаючись на те, що на виконанні у Києво-Святошинському районному відділі Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області перебувало три виконавчих провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошових коштів, зокрема виконавче провадження № 56417641 про стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми у розмірі 222 грн. 93 коп. та суми боргу з урахуванням інфляції у розмірі 2 444 грн. 27 коп. 
27 листопада 2018 року постановою старшого державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Пацуріної О.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 56417641 у зв`язку з фактичною сплатою боргу.
ОСОБА_1 вважала такі дії державного виконавця незаконними, оскільки вона недоотримала 458 грн. 34 коп.
Посилаючись на викладене, з урахуванням заяви про збільшення вимог, скаржник просила суд: визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Києво - Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного
територіального управління юстиції у Київській області Пацуріної О.В. щодо винесення постанови від 27 листопада 2018 року про закінчення виконавчого провадження № 56417641; зобов`язати старшого державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Пацуріну О.В. скасувати постанову від 27 листопада 2018 року про закінчення виконавчого провадження № 56417641 та відновити вказане виконавче провадження; визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Києво - Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Пацуріної О.В. щодо невжиття передбачених Законом України "Про виконавче провадження" заходів з примусового виконання у повному обсязі постанови Апеляційного суду Київської області від 3 квітня 2018 року у справі № 369/7730/16-ц; стягнути з Києво - Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області на користь ОСОБА_1 458 грн. 34 коп., як залишок заборгованості стягнутої із ОСОБА_3 за виконавчим листом Києво - Святошинського районного суду від 2 травня 2018 року по справі № 369/7730/16-ц в рамках виконавчого провадження № 56417641; стягнути на користь ОСОБА_1 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України; відповідно до статті 453 ЦПК України зобов`язати старшого державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Пацуріну О.В. повідомити у десятиденний строк суд та ОСОБА_1 про виконання судового рішення по даній скарзі. 
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 3 грудня      2019 року скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. 
У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і постановити нове судове рішення про задоволення скарги. Скаржник зазначає, що суд дійшов помилкового висновку щодо недоведеності вимог скарги, оскільки в матеріалах справи містяться докази наявності заборгованості по сплаті грошових коштів в рамках виконавчого провадження       № 56417641, зокрема копії виписок по рахунках, листи з державної виконавчої служби про наявність боргу. Також просив розглядати скаргу у відсутність скаржника та представника.
Відзиви на апеляційну скаргу до суду не надходили.
Учасники справи в суд апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті  372 ЦПК України її неявка не перешкоджає розгляду справи.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав. 
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їхні права чи свободи. 
Судом установлено, що постановою Апеляційного суду міста Києва від 3 квітня        2018 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 три відсотки річних від простроченої суми у
розмірі 222 грн. 93 коп. та суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 2 444 грн. 27 коп.
На примусове виконання вказаного судове рішення видано виконавчий лист, який в подальшому пред`явлений для примусового виконання до Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (виконавче провадження № 56417641).
27 листопада 2018 року старшим державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Пацуріною О.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (№ 56417641) у зв`язку зі сплатою боргу в повному обсязі.
Постановляючи ухвалу про залишення скарги ОСОБА_1 без задоволення, суд першої інстанції виходив із недоведеності скаржником вимоги щодо неправомірності дій державного виконавця при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження  № 56417641від 27 листопада 2018 року та похідних від неї вимог. 
Проте погодитись з таким висновком суду неможна з таких підстав.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
У пункті 9 частини 2 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Виконанням рішення суду завершується процес захисту суб`єктивних майнових та особистих немайнових прав громадян. Однією із гарантій принципу законності виконавчого провадження є закріплення та гарантування права на оскарження будь-яких рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця (стаття 74 Закону "Про виконавче провадження"). Із принципом законності тісно пов`язаний принцип контролю за виконавчим провадженням. 
Судові гарантії законності виконавчого провадження та захисту прав його учасників полягають у тому, що до юрисдикції суду віднесено вирішення низки питань, які мають значення для виконання рішень суду та інших юрисдикційних органів, а також можливість оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця. 
За змістом статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею 5 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Порядок виплати стягнутих з боржника грошових сум наведений у статті 47 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Стягувачу - фізичній особі стягнуті з боржника кошти перераховуються виконавцем на зазначений у заяві про примусове виконання рішення рахунок у банку або іншій фінансовій установі (заяві про зміну реквізитів рахунку у банку або іншій фінансовій установі) чи надсилаються на адресу стягувача поштовим переказом не пізніше наступного робочого дня з дня надходження таких коштів на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.
Не допускається виплата стягувачу стягнутих сум готівкою або виплата стягнутих сум іншим особам, які не є стягувачами (крім виплати грошових сум заставодержателю, який не є стягувачем, згідно із статтею 51 вищенаведеного Закону). Забороняється використовувати стягнуті з боржників грошові суми, що підлягають виплаті стягувачам, на цілі, не передбачені цією статтею, а також звертати на них стягнення для виплати іншим особам, які не є стягувачами за виконавчими документами, під час примусового виконання яких такі суми стягнуто (крім випадків, коли стягувач є одночасно боржником в іншому виконавчому провадженні).
Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Відповідно до частин 2, 3 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. У випадках, передбачених пунктами 1 - 3, 5 - 7, 9 - 12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.
Отже, державний (приватний) виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, зокрема у випадку виконання грошового зобов`язання боржником. При цьому виконавець повинен перевірити цю обставину.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (див. рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine), N 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v. Ukraine), N 1811/06, від 19 лютого 2009 року).
Як убачається з матеріалів справи, листом Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 12 листопада         2018 року скаржника повідомлено про наявність залишку боргу по виконавчому провадженню № 56417641 у розмірі 459 грн. 22 коп. (зворот а.с.58).
Разом з цим матеріали справи не містять доказів сплати вищевказаної суми боргу в повному обсязі у період з 12 листопада 2018 року по 27 листопада 2018 року (закінчення виконавчого провадження), а тому без дослідження матеріалів виконавчого провадження       № 56417641 встановити правомірність його закриття неможливо.   
Суд першої інстанції на викладене уваги не звернув, не встановив фактичних обставин справи, що є порушення статей 6 § 1 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 1 протоколу № 1 до Конвенції. Тому висновок суду про відмову у задоволенні скарги є передчасним та таким, що порушує гарантії,
встановлені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та Конституцією України.
Таким чином, погодитись з постановленою ухвалою неможливо, вона підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд
                
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 3 грудня        2019 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 18 лютого 2020 року.

Головуючий                                                                                      Я.В. Головачов

Судді:                                                                                                  І.М. Вербова

                                                                                                             О.В. Шахова