П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

26 лютого 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/4573/19	

 	                     Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н.В.                      рішення суду першої інстанції прийнято у м. Одеса                      05 листопада 2019 року	

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача:                                                  Яковлєва О.В.,
суддів                                                                      Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,
при секретарі                                                            Голобородько Д.В.,

за участі: 
представника апелянта                                        Носкіної І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці Держмитслужби, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, за участі третьої особи - ОСОБА_2 - заступника начальника митного поста - начальника відділу митного оформлення № 1 митного поста «Чорноморський» Одеської митниці Державної фіскальної служби, про проходження публічної служби,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Одеській митниці Державної фіскальної служби та Головному управлінню Державної казначейської служби України в Одеській області, а саме: визнання протиправним та скасування наказу від 01 липня 2019 року № 529-о «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновлення на посаді заступника начальника митного поста – начальника відділу митного оформлення № 1 митного поста «Чорноморський» Одеської митниці ДФС з 02 липня 2019 року; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що є помилковим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, так як позивача протиправно звільнено зі служби у зв`язку з реорганізацією структурного підрозділу Одеської митниці Державної фіскальної служби.
В даному випадку, апелянт вважає, що суб`єктом владних повноважень належним чином не доведено факту проведення реорганізації Одеської митниці Державної фіскальної служби та ліквідації посади, яку він обіймав до звільнення.

Крім того, апелянт вважає, що він мав переважне право залишитись на своїй посаді, чому не надано оцінки при його звільненні та розгляді даної справи у суді першої інстанції.
В свою чергу, відповідачем подано відзив на вказану апеляційну скаргу з якого вбачається, що судом прийнято вірне рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, так як позивача правомірно звільнено зі служби за наслідком проведення реорганізації Одеської митниці Державної фіскальної служби.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працював в митних органах з 24 липня 2000 року по 01 липня 2019 року.
При цьому, з 21 квітня 2016 року по 01 липня 2019 року позивач перебував на посаді заступника начальника митного поста - начальника відділу митного оформлення №1 митного поста «Чорноморськ» Одеської митниці ДФС, на підставі наказу № 398-о від 21 квітня 2016 року.
Між тим, 14 березня 2019 року позивача попереджено про наступне вивільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.
Крім того, в попереджені позивачу запропоновано вакансію відповідно до його кваліфікації, а саме посаду начальника відділу митного оформлення №3 митного поста «Кучурган» Одеської митниці ДФС.
Проте, позивач відмовився від запропонованої посади.
Внаслідок чого, 25 червня 2019 року позивачу додатково запропоновано наступні посади: старшого державного інспектора відділу складського обліку вилученого майна та розпорядження ним управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури; головного державного інспектора сектору організації документування і роботи з документами відділу організації роботи - Головного державного інспектора юридичного відділу Головного державного інспектора відділу митного оформлення № 5 митного поста «Ізмаїльський»; державного інспектора відділу митного оформлення №6 митного поста «Ізмаїльський»; начальника відділу митного оформлення № 3 митного поста «Аккерман».
Проте, 25 червня 2019 року позивач повторно відмовився від запропонованих посад.
Тому, наказом в.о. начальника Одеської митниці ДФС № 529-о від 01 липня 2019 року позивача звільнено 01 липня 2019 року з посади заступника начальника митного поста - начальника відділу митного оформлення № 1 митного поста «Чорноморськ» Одеської митниці ДФС, відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 3 ст. 87 ЗУ «Про державну службу» та п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку зі скороченням чисельності та реорганізацією митного поста «Чорноморськ» Одеської митниці ДФС.
В свою чергу, позивач не погоджуючись зі своїм звільненням звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції, з яким погоджується судова колегія, зроблено висновок щодо правомірності оскаржуваного наказу про звільнення позивача з органів ДФС, а як наслідок необхідності відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Так, Закон України «Про державну службу» визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 87 «Про державну службу», підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.
Частиною 3 вказаної статті встановлено, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.
Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.
Між тим, відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Частиною четвертою статті 36 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).
Згідно частини другої статті 40 Кодексу законів про працю України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Відповідно до частини першої – третьої статті 49-2 цього ж Кодексу, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.
Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення» власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.
У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9 містяться роз`яснення, відповідно до яких при розгляді спорів, пов`язаних зі звільненням за пунктом 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.
Судовою колегією встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності звільнення позивача з органів ДФС у зв`язку з проведенням реорганізації митного поста «Чорноморськ» Одеської митниці ДФС та скорочення чисельності (штату) працівників.
В даному випадку, з аналізу вищевказаних положень ЗУ «Про державну службу», як спеціального нормативно-правового акту у спірних правовідносинах, вбачається, що однією з підстав для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, або проведення реорганізації відповідного державного органу.
При цьому, вищевказаними приписами трудового законодавства встановлено, що обов`язковою умовою, яка покладаються на роботодавця при наступному вивільненні працівника є його попередження не пізніше ніж за два місяці до звільнення.
В свою чергу, сторонами у справі не заперечується, що позивача повідомлено за 2 місяці про можливе подальше звільнення із займаної посади.
Крім того, колегія суддів зазначає, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення зобов`язаний запропонувати працівникові наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації, тобто вживає заходи щодо переведення працівника за його згодою на іншу роботу.
При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до норм чинного трудового законодавства відсутній обов`язок роботодавця щодо пропонування особі рівнозначної посади у підприємстві після проведеної реорганізації, а наявний обов`язок щодо пропонування лише тієї посади, що відповідає кваліфікаційним вимогам працівника.
Між тим, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам колегія суддів вважає, що суду необхідно встановити факт скорочення чисельності або штату працівників суб`єкта владних повноважень.
Так, наказом ДФС України від 30 грудня 2016 року №1049 «Про ліквідацію, створення, зміну назв та місць дислокації окремих митних постів митниць ДФС», зокрема, наказано змінити назву митного посту Одеської митниці ДФС «Чорноморськ» на «Чорноморський».
Крім того, наказами Державної фіскальної служби України від 25 лютого 2016 року № 182 «Про внесення змін до наказу ДФС України від 11 грудня 2015 року № 987», від 12 вересня 2016 року № 764, від 04 жовтня 2016 року № 843 «Про внесення змін до наказу ДФС від 11 січня 2016 року № 17» та у зв`язку із затвердженням 30 грудня 2016 року переліку змін № 3 до організаційної структури Одеської митниці ДФС та отриманням 27 січня 2017 року затвердженого переліку змін № 9 до штатного розпису на 2016 рік Одеської митниці ДФС, наказом Одеської митниці ДФС від 01 лютого 2017 року № 47 введено в дію затверджений головою ДФС України перелік змін №3 до організаційної структури Одеської митниці ДФС та перелік змін № 9 до штатного розпису на 2016 рік Одеської митниці ДФС.
В даному випадку, введений в дію наказом Одеської митниці ДФС від 01 лютого 2017 року № 47 та затверджений головою ДФС України перелік змін № 3 до організаційної структури Одеської митниці ДФС передбачав виведення зі структури Одеської митниці ДФС митного поста «Чорноморськ» (штатна чисельність 146 одиниць), з включеними до нього відділами митного оформлення: № 1 (штатна чисельність 34); № 2 (штатна чисельність 46); № 3 (штатна чисельність 36); № 4 (штатна чисельність 28).
З іншого боку, переліком передбачено введення до структури Одеської митниці ДФС митного поста «Чорноморський» (штатна чисельність 130 одиниць), з включеними до нього відділами митного оформлення: № 1 (штатна чисельність 18); № 2 (штатна чисельність 33); № 3 (штатна чисельність 29); № 4 (штатна чисельність 30), а також секторами митного оформлення: № 1 (штатна чисельність 7); № 2 (штатна чисельність 6); № 3 (штатна чисельність 7).
Крім того, введений в дію наказом Одеської митниці ДФС від 01 лютого 2017 року № 47 та затверджений головою ДФС України перелік змін № 9 до штатного розпису на 2016 рік Одеської митниці ДФС передбачав, зокрема, виведення зі штатного розпису посад митного посту «Чорноморськ» та введення до структури Одеської митниці ДФС митного поста «Чорноморський».
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відбулась зміна внутрішньої (організаційної) структури структурного підрозділу Митний пост «Чорноморськ» юридичної особи Одеської митниці ДФС зі скороченням чисельності та штату працівників.
З іншого боку, на виконання вимог КЗпП України, одночасно з попередженням про звільнення позивачу 14 березня 2019 року, а також 25 червня 2019 року, позивачу надано пропозиції щодо подальшого працевлаштування на рівнозначних посадах в структурах Одеської митниці ДФС.

В свою чергу, позивач не надав згоди на зайняття запропонованих вакантних посад, а як наслідок колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про дотримання митним органом обов`язкових умов, передбачених чинним трудовим законодавством, при звільнення працівника із займаної посади.
Крім того, колегія суддів вважає безпідставними посилання позивача на наявність у нього переважного права на залишення на роботі, так як у межах спірних правовідносинах питання про переважне право позивача не вирішувалось, оскільки наказом Одеської митниці ДФС від 06 жовтня 2017 року № 947-о призначено ОСОБА_2 на посаду заступника начальника митного поста - начальника відділу митного оформлення №1 митного поста «Чорноморський» Одеської митниці ДФС, в порядку переведення з Миколаївської митниці ДФС.
В свою чергу, позивача звільнено з посади заступника начальника митного поста - начальника відділу митного оформлення № 1 митного поста «Чорноморськ» Одеської митниці ДФС.
При цьому, зазначена позивачем бездіяльність суб`єкта владних повноважень щодо непереведення його у 2017 році з митного поста «Чорноморський» до митного поста «Чорноморськ» не оскаржена позивачем у встановленому порядку.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позивача правомірно звільнено зі служби на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 «Про державну службу».

Тому, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складання повного судового рішення, відповідно до вимог ст. 243 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 04 березня 2020 року.

Головуючий:                                                                                О.В. Яковлєв

Судді:                                                                                          Ю.М. Градовський

                                                                                                    А.В. Крусян