ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
29 січня 2020 року           справа №200/12362/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Арабей Т.Г., Міронової Г.М., 
розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року  у справі  № 200/12362/19-а (головуючий І інстанції Галатіна О.О., повний текст складений у м. Слов`янську Донецької області)  за позовом   ОСОБА_1  до  Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України  про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                        В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України (далі - відповідач) про:
- визнання протиправними дій з припинення щомісячної страхової виплати з 01.11.2016 року;
- зобов`язати поновити щомісячні страхові виплати та сплатити заборгованість за період з 01.11.2016 року (а.с. 3-7).
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року позов задоволений:
- визнано протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо припинення ОСОБА_1 щомісячної страхової виплати з 01.11.2016 року по 30.06.2019 року;
- зобов`язано Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області поновити         ОСОБА_1 щомісячні страхові виплати та сплатити заборгованість за період з 01.11.2016 року по 30.06.2019 року (а.с. 47-50).
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду через порушення норм матеріального та процесуального права та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані відсутністю правових підстав для виплати відповідачем заборгованості зі  страхових виплат позивачу (а.с. 54-58).
Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи, і дійшов  висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі обставини.
Позивач - ОСОБА_1 згідно довідки від 20.02.2019 року № 1426-5000037530 взятий на облік у м. Краматорську як внутрішньо переміщена особа. Позивач є інвалідом ІІІ групи, що підтверджено довідкою МСЕК, внаслідок настання страхового випадку є отримувачем страхових виплат (а.с. 16,17).
Згідно листа відповідача від 03.09.2019 року № 01-07/15-1453 позивач перебував на обліку у Краматорському міському відділенні Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області з 01.12.2015 року по 31.10.2016 року. З 01.11.2016 року позивачу припинено виплату страхових виплат на підставі рішення комісії від 01.11.2016 року № 51 (а.с. 14). 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що постановою Краматорського міського відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області від 02.11.2016 року № 0536/12136/12136/36 позивачу припинено виплати з 01.11.2016 року на підставі протоколу УПСЗН № 51 від 01.11.2016 року на підставі акту обстеження (а.с. 37, 38).
22.11.2016 року позивачем  подано до відповідача заяву про призупинення виплати страхових виплат через зміну місця проживання (а.с. 39).
На підставі заяви позивача від 01.07.2019 року про продовження йому виплат постановою відповідача від 01.08.2019 року № 0526/12136/12136/39 продовжено потерпілому виплати з 01.07.2019 року безстроково (а.с. 43).
Відповідач, посилаючись на постанову КМУ № 365 від 08.06.2016 року «Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам»,  вважає, що заборгованість за минулий період - 01.11.2016 року по 30.06.2019 року може бути виплачена лише після прийняття КМУ окремого порядку. 
Згідно ч. 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з    незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Право громадян України на соціальних захист у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності від нещасного випадку на виробництві передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування» від 23.09.1999 року № 1105-XIV (далі - Закон № 1105).
Згідно ч. 1 ст. 19 Закону № 1105 право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані особи - громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), зайняття підприємницькою та іншою діяльністю, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до ст. 36 Закону № 1105  страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в  порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до  Закону України  "Про охорону праці". Підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами. Перелік обставин, за яких настає страховий випадок, та перелік професійних захворювань визначаються Кабінетом Міністрів України.
Згідно з ч. 1 ст. 42 Закону № 1105 сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров`я.
Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону № 1105-XIV  страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.
Станом на час припинення позивачу виплат, діяв Порядок призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затверджений Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 27.04.2007 № 24, відповідно до п. 1.12 якого страхова   виплата  може  бути  припинена  у  випадках, передбачених статтею 38 Закону та за  умови неподання потерпілим Фонду щороку в грудні свідоцтва, якими засвідчується факт перебування його в живих, відповідно до  Порядку  здійснення страхових  виплат, призначених у зв`язку з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням,  які  спричинили  втрату працездатності,  особам, що виїхали за межі України, затвердженого постановою Кабінету  Міністрів  України  від  09.08.2001  N  998 (редакція статті 38 Закону до 01.01.2015 відповідала редакції статті 46, яка діє з 01.01.2015 та по теперішній час).
Пунктом 3.4.3 цього Порядку передбачалось, що щомісячна страхова виплата   проводиться  протягом строку,  на  який  встановлено  МСЕК  стійку  втрату  професійної працездатності.   Строк  проведення  щомісячних  страхових  виплат продовжується з дня їх припинення  і  до  часу,  установленого  при наступному  огляді МСЕК,  незалежно від часу звернення потерпілого до  Фонду.
Отже, страхові виплати позивачу могли бути припинені лише за умов, визначених ч. 1 ст. 46 Закону № 1105-XIV  та п.п. 1.12, 3.4.3 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 27.04.2007 року № 24, що діяв на час припинення йому виплат.
Відмова особи від конституційних прав, до яких належить право на соціальний захист, є недійсною.
Пунктом третім розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105-XIV встановлено, що особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до положень ст. ст. 1, 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.
Згідно з ч.ч. 1-3  ст. 4 цього Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених  статтею 12 цього Закону.
На підставі ч. 1 ст. 5 цього Закону довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.
Згідно ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.
Позивач є внутрішньо переміщеною особою, який перемістився з м. Єнакієве до м. Краматорська з підстав, визначених ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». До теперішнього часу обставини, визначені ст. 1 вказаного Закону, тривають, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання позивача у м. Краматорськ. 
Відповідно до абз. 1 п. 1 постанови КМУ від 5 листопада 2014 року № 637  «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509.
Відповідачем вказано, що страхові виплати за період з 01.11.2016 року по 30.06.2019 року обліковуються у Краматорському міському відділенні, однак на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 року «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» у редакції постанови Кабінету Міністрів України № 335 від 25.04.2018 та п. 38 Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для внутрішньо переміщених осіб, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України 12.12.2018 року № 27, така заборгованість може бути виплачена лише після прийняття КМУ окремого порядку. 
Суд не приймає до уваги такі посилання відповідача, оскільки відсутність встановленого Кабінетом Міністрів України механізму виплати нарахованих сум страхових виплат не звільняє державу в особі уповноваженого органу (відповідача) від обов`язку здійснити таку виплату та не може позбавляти особу конституційного права на отримання належних сум соціальних виплат.    
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України  суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
В рішенні у справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.
Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»  статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права, або «інші права», як це зазначено у  ст. 9 Закону, не звужуючи при цьому обсяг конституційних прав та свобод особи. Вказаний Закон встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.
Практикою Європейського Суду також встановлено, що дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях.
Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю.
За висновками, наведеними в рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 07.10.2009 року в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позову шляхом визнання протиправними дій відповідача та зобов`язання Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області поновити         ОСОБА_1 щомісячні страхові виплати і сплатити заборгованість за період з 01.11.2016 року по 30.06.2019 року.
На підставі встановлених обставин справи та наведених нормативно-правових норм, які регулюють спірні відносини, суд апеляційної інстанції вирішив, що  суд першої інстанції правильно вирішив справу, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                          П О С Т А Н О В И В  :

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області -  залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року  у справі  № 200/12362/19-а за позовом   ОСОБА_1  до  Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України  про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.
Повний текст постанови складений 29 січня 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                                І.В. Геращенко

Судді                                                                                          Т.Г. Арабей

                                                                                                    Г.М. Міронова